Годишник на Софийския университет "Св. Климент Охридски". Факултет по класически и нови филологии
Университетско издателство "Св. Климент Охридски"
Структура и категоризиране на съчетанията от предлози. Съчетанието jusqu’à
Съчетанието от предлози има вътрешна структура, която може да бъде или свободна, или частично устойчива, или напълно устойчива. Разпознаването на тези три случая може да стане с помощта на трансформационни тестове, основаващи се на синтактично-семантични принципи, които позволяват да се разграничи структурата на съчетанието на ниво език от неговата структура на ниво дискурс и съответно да се извърши лексикално или функционално категоризиране на съчетанието и/или на елементите му. При подобен подход могат да се идентифицират на ниво език различни вътрешни структури на съчетанието jusqu’à, които всичките са повече или по-малко устойчиви и от които всяка се характеризира с определена категория, като на някои от елементите на тези структури е присъща квазикатегория. Библиография: Adler, S. (2001). Les locutions prépositives: questions de méthologie et de définition. Travaux de linguistique, (42-43), pp. 157-170. Amiot, D. (2004). Préfixes ou prépositions? Le cas de sur(-), sans(-), contre(-) et les autres. Lexique, (16), pp. 67-83. Amiot, D. (2006). Prépositions et préfixes. Modèles linguistiques, (53), pp. 19-34. Banniard, M. (1997). Du latin aux langues romanes. Paris: Nathan. Bonami, O. (1999). Les constructions du verbe : le cas des groupes prépositionnels argumentaux. Analyse syntaxique, sémantique et lexicale. Thèse de doctorat, Université Paris 7. Buridant, C. (2000). Grammaire nouvelle de l’ancien français. Sedes/HER. Damourette, J., Pichon, É. (1971). Des mots à la pensée. Essai de grammaire de la langue française 1911-1940. Tome VII, Paris: Artrey. Fagard, B. (2010). Espace et grammaticalisation. L’évolution sémantique des prépositions dans les langues romanes. Éditions Universitaires Européennes. Fortis, J.-M. (2006). Les fonctions de jusqu’à. Modèles linguistiques, (54), pp. 137-154. Gaffiot, F. (2000). Le Grand Gaffiot. Dictionnaire latin-français. Paris: Hachette-Livre. Grevisse, M. (1993). Le Bon Usage. Louvain-la-Neuve: Duculot. Grevisse, M. (2005). Corrigé des exercices de grammaire française. Bruxelles: De Boeck. Gross, G. (1993). Les expressions figées en français. Noms composés et autres locutions. Paris: Ophrys. Gross, G. (2006). Sur le statut des locutions prépositives. Modèles linguistiques, (53), pp. 35-50. Guillaume, G. (1973a). Principes de linguistique théorique. Québec/Paris: Presses de l’Université Laval/Klincksieck. Guillaume, G. (1973b). Grammaire particulière du français et grammaire générale (IV), Volume 3, Québec/Paris: Presses de l’Université Laval/Klincksieck. Ilinski, K. (2003). La préposition et son régime. Étude des cas atypiques. Paris: Honoré Champion. Le Goffic, P. (1993). Grammaire de la phrase française. Paris: Hachette. Leeman, D. (2005). La préposition jusque. In: Dendale, P. (éd.) Le mouvement dans la langue et la métalangue. Metz: Université de Metz, pp. 103-119. Le Lexis (2009). Le dictionnaire érudit de la langue française. Paris: Larousse. Melis, L. (2001). La préposition est-elle toujours la tête d’un groupe prépositionnel? Travaux de linguistique, 42-43/2001, pp. 11-22. Melis, L. (2003). La préposition en français. Paris: Ophrys. Nyrop, C. (1979). Grammaire historique de la langue française. Tome VI, Genève: Slatkine. Piot, M. (2001). Relations entre prépositions et conjonctions? L’apport de la comparaison entre langues romanes. Travaux de linguistique, (42-43), pp. 71-81. Piot, M. (2005). Sur la nature des fausses prépositions sauf et excepté. French Language Studies, (15), pp. 1-18. Robert, P. (1985). Le Grand Robert de la langue française. Dictionnaire alphabétique et analogique de la langue française. Tome V, Paris: Dictionnaires Le Robert. Robert, P. (2014). Le Petit Robert. Dictionnaire alphabétique et analogique de la langue française. Paris: Dictionnaires Le Robert/SEJER. Tesnière, L. (1988). Éléments de syntaxe structurale. Paris: Klincksieck. Trésor de la Langue Française informatisé (2012). Article surjusque. [online]. Available at: http://www.cmtl.fr/definition/ [Accessed: 29 December 2015]. Tobler, A. (1905). Mélanges de grammaire française. Trad. fr., Paris: Alphonse Picard & Fils. Vaguer, C. (2008). Classement syntaxique des prépositions simples du français. Langue française, (157), pp. 20-36. Vallart, J. (1744). Grammaire françoise. Paris: Desaint & Saillant. Vaugelas, C. F. (1880). Remarques sur la langue françoise. Tome 1, Versailles/Paris: Cerf & Fils/Baudry.
Авторски права (c) 2025 Годишник на СУ "Св. Климент Охридски". Факултет по класически и нови филологии
Функции на португалските модални конструкции в неотносителeн таксис
Статията анализира функциите на устойчивите модални конструкции за необходимост, оптативност и волитивност, въведени от спомагателните глаголи dever, poder и querer в съвременния португалски език. Проследява се влиянието, което оказват върху тяхната семантика категориалните морфеми за аорист, презенс и футурум в състава на спомагателните модални глаголи. Разглеждат се механизмите за пораждане на възможностни и веро-ятностни епистемични стойности на тези модални конструкции в темпоралните полета на неотносителния таксис. Библиография: Aleksandrescu, S. (1976). Sur les modalités croire et savoir. Langages, (43), pp. 19–27. Александрова, Т., Викторова, К., Георгиев, Б., Димитрова, М., Жерев, Ст., Захариева, Й., Костадинова, П., Лакова, М., Мурдаров, Вл., Станков, В., Станчева, Р., Цойнска, Р., Чаралозова, К. (2002). Нов правописен речник на българския език. София: Хейзъл. Barroso, H. (1994). O Aspecto Verbal Perifrastico em Português Contemporâneo (visäo funcional/sincronica). Porto: Porto Editora. Бенвенист, Э. (1974). Общая лингвистика. Москва: Прогресс. Бондарко, А., Булыгина, Т. В., Козинцева, Н. А., Маслов, Ю. С., Павлов, В. М., Селиверстова, О. Н., Шелякин, М. А. (1987). Теория функциональной грамматики: введение, аспектуальность, временная локализованность и таксис. Ленинград: Наука. Бояджиев, Т. (2005). За транскрипцията на заети лични имена в българския език. В: Роне, М., Алварадо, Р., Моллов, П. (съст.). Езикът и неговата динамична природа (юбилеен сборник по случай 70-годишнината на Иван Кънчев). София: НИБА Консулт, с. 91–96. Wielgosz, M. (2014). Modalidade epistémica e evidencialidade nos sermöes catolicos na lingua portuguesa. STUDIA IBERYSTYCZNE, (13), pp. 505–518. Vilela, M., Koch, I.V. (2001). Gramatica da lingua portuguesa: gramatica da palavra, gramatica da frase, gramatica do texto/discurso. Coimbra: Almedina. Вучева, Е. (1995). Граматика и стилистика на испанския глагол. София: Аскони-Издат. Вучева, Е. (2006). Един интегрален модел на речта: равнища, единици и категории. Поглед към лингвистиката на речта. София: Университетско издателство „Св. Климент Охридски“. Герджиков, Г. (2003). Преизказването на глаголното действие в българския език. 2-ро изд. София: Университетско издателство „Св. Климент Охридски“. Dietrich, W. (1984). As perifrases verbais de 'modalidade' em Português. In: Carvalho, J.H. de, Schmidt-Radefeldt, J. (org.). Estudos de Linguistica Portuguesa. Coimbra: Coimbra Editora, с. 59–91. Campos, M.H.C. (1997). Tempo, Aspecto e Modalidade. Estudos de Linguistica Portuguesa. Porto: Porto Editora. Campos, M. H. C. (1998). Dever e Poder - Um Subsistema Modal do Português. Lisboa: Fundaçäo Calouste Gulbenkian. Kitova-Vasileva, M. (2007). Estructuras predicativas formalizadas por verbos de actitud volitiva + infinitivo en el poema de Fernan Gonzalez. В: Асенова, П., Михайлова, Б., Христакуди, Ф., Филчева-Атанасова, Сн., Александрова, М. (съст.). Това чудо - езикът! (изследвания в чест на проф. д-р Живко Бояджиев). София: Университетско издателство „Св. Климент Охридски“, с. 203–212. Колшанский, Г. (1980). Контекстная семантика. Москва: Наука. Comrie, B. (1985). Tense. Cambridge: Cambridge University Press. Coseriu, E. (1976). Das Romanische Verbalsystem. Tübingen: TBL-Verlag Narr. Coseriu, E. (1981). Principios de semantica estructural. Madrid: Gredos. Косериу, E. (1990). Лекции по общо езикознание. София: Наука и изкуство. Coseriu, E. (1992). Competencia lingüistica. Elementos de la teoria del hablar. Madrid: Gredos. Куцаров, И. (2007). Теоретична граматика на българския език. Морфология. Пловдив: Паисий Хилендарски. Kanchev, I. (2004). Espanol actual: clases de palabras y categorias (gramatica descriptiva y lingüistica contrastiva o sincronica comparada). София: Университетско издателство „Св. Климент Охридски“. Landowski, E. (1976). La mise en scène des sujets de pouvoir. Langages, (43), pp. 78–89. Мангачева, Д. (2011). Реализация на подбудителния изказ в съвременния португалски книжовен език. София: Университетско издателство „Св. Климент Охридски“. Mateus, M.H.M., Brito, A. M., Duarte, I., Faria, I. H. (1989). Gramatica da lingua portuguesa. Lisboa: Caminho. Мурдаров, Вл., Александрова, Т., Станчева, Р., Чаралозова, К., Димитрова, М., Викторова, К., Лакова, М., Костадинова, П., Томов, М., Паскалев, Н., Стоилова, И., Атанасова, А. (2012). Официален правописен речник на българския език. София: Просвета. Oliveira, F. (2004). Modalidade e Modo. In: Delgado-Martins, M. R. (org.). Gramatica da lingua portuguesa. Lisboa: Caminho, pp. 243–272. Palmer, F. R. (2001). Mood and Modality. Cambridge: Cambridge University Press. Pottier, B. (1976). Sur la formulation des modalités en linguistique. Langages, (43), pp. 39–46. Ramos, J. C. (2014). Ocorrência e interpretaçao dos modais poder e dever em português juridico. STUDIA IBERYSTYCZNE, (13), pp. 317–325. Rengstorf, M. (1976). Pour une quatrième modalité narrative. Langages, (43), pp. 71–77. Степанов, Ю. С. (1998). Язык и метод (К современной философии языка). Москва: Языки русской культуры. Ullmann, St. (1987). Semântica - uma introduçao à ciência do significado. Lisboa: Calouste Gulbenkian. Чергова, В. (2012). Конюнктивният имперфект в съвременния португалски език. София: Университетско издателство „Св. Климент Охридски“. Чергова, В. (2014). Йерархичност на категориалните значения и форми. В: Кръстев, Н. (съст.). Мислене, език, реч - Изследвания в чест на проф. дфн Евгения Вучева. София: Университетско издателство „Св. Климент Охридски“, с. 184–192. Чергова, В. (2015). Структура на категорията модалност в съвременния португалски език. В: Караджункова, М. (съст.). В началото бе словото... (Сборник в чест на проф. Мария Китова-Василева, д.н.). София: Издателство на Нов български университет, с. 299–313. Чергова, В. (2016). Аналитични изразни средства на модалността. В: Спасова, М. (съст.). Годишник на департамент „Романистика и германистика“ - Том 1. Юбилейно издание в чест на 70-тата годишнина на доц. д-р Анушка Леви. София: Издателство на Нов български университет, с. 49–62. Източници на цитирания в текста емпиричен материал Художествена литература Abelaira, A. (1981). O Triunfo da morte. Lisboa: Sa da Costa Editora. Campos, F. (1997). A casa do po. Viseu: DIFEL. Correia, Cl. P. (2001). Mais que perfeito. Lisboa: Relogio d'Âgua. Paixäo, P. (2000). Saudades de Nova Iorque. Lisboa: Cotovia. Peixoto, J. L. (2007). Cal. Lisboa: Bertrand Editora. Santos, J.R. dos. (2011). O ùltimo segredo. Lisboa: Gradiva Publicaçôes. Freitas, P. Ch. (2014). Prometo falhar. Lisboa: Marcador Editora. Периодичен печат Campeonato do mundo de motonautica no Porto e Gaia (2015). In: Blastingnews Porto. [online]. Available at: http://pt.blastingnews.com/porto/2015/02/campeonato-do-mundo-de-motonautica-no-porto-e-gaia-00271837.html [Accessed: 18 February 2015]. Ferreira, A. R. (2013). Lagarde diz que väo fechar bancos em paises como Portugal. In: Jornal i. [online]. Available at: http://www.ionline.pt/artigos/dinheiro/lagarde-diz-vao-fechar-bancos-paises-portugal [Accessed: 11 April 2013]. Sousa, M. B. De (2014). Professores universitarios e juizes väo ter salarios cortados. In: Jornal i. [online]. Available at: http://www.ionline.pt/artigos/portugal/professores-universitarios-juizes-vao-ter-salarios-cortados [Accessed: 15 April 2014]. Descoberto método para ajudar alunos a ler e escrever (2012). In: Lusa / Diario de Noticias - Ciência. [online]. Available at: http://www.dn.pt/inicio/ciencia/interior.aspx?content_id=2429943&amp;page=1 [Accessed: 13 April 2013]. Telefonemas fraudulentos em nome da Microsoft visam obter dados bancarios (2013). In: Lusa. [online]. Available at: http://www.publico.pt/tecnologia/noticia/telefonemas-fraudulentos-em-nome-da-microsoft-visam-obter-dados-bancarios-1590662 [Accessed: 10 April 2013]. Défice orçamental tera ficado nos 8% no primeiro trimesre (2013). In: Lusa / Pùblico. [online]. Available at: http://www.tsf.pt/PaginaInicial/Economia/Interior.aspx?content_id=3248822 [Accessed: 30 May 2013; 18 May 2015]. Passos apela aos professores para que canalizem protesto para a greve geral (2013). In: Lusa / Pùblico. [online]. Available at: http://www.publico.pt/sociedade/noticia/passos-apela-aos-professores-para-que-canalizem-protesto-para-a-greve-geral-1596792 [Accessed: 08 June 2013]. Socrates: „Vai passar muito tempo até que tenha vontade de voltar à vida pùblica“ (2013). In: Lusa / Jornal de Negocios. [online]. Available at: http://www.jornaldenegocios.pt/economia/detalhe/socrates [Accessed: 10 August 2014]. Temperaturas baixas vao manter-se nos proximos dias mas com céu pouco nublado (2013). In: Lusa / Pùblico. [online]. Available at: http://www.publico.pt/sociedade/noticia/temperaturas-baixas-vao-manterse-nos-proximos-dias-mas-com-ceu-pouco-nublado-1613780 [Accessed: 19 May 2015]. Costa, J. de S. O fado de cada um.... In: Museu RTP: Espelho de mil faces. [online]. Available at: museu.rtp.pt/app/uploads/.../00004310.pdf [Accessed: 18 May 2015]. Correia, R. A. (2013). Jogo online pode dar balao de oxigénio orçamental. In: Pùblico. [online]. Available at: http://www.publico.pt/economia/noticia/jogo-online-pode-dar-balao-de-oxigenio-orcamental-1590665 [Accessed: 10 April 2013]. Reis, B. (2013). Sou democrata, mas.... In: Pùblico. [online]. Available at: http://www.publico.pt/politica/noticia/sou-democrata-mas-1590636 [Accessed: 10 April 2013]. Rodrigues, S. (2013). „Miguel Relvas quer voltar a ser deputado“. In: Pùblico. [online]. Available at: http://www.publico.pt/politica/noticia/miguel-relvas-quer-voltar-a-ser-deputa-do-1590788 [Accessed: 10 April 2013]. Pimentel, M. (2013). Defender o Gaspar!. In: Pùblico. [online]. Available at: http://www.publico.pt/economia/noticia/defender-o-gaspar-1590956 [Accessed: 11 April 2013]. Soares, M., Siza, R. (2013). Obama: os Estados Unidos recusam ser aterrorizados. In: Pùblico. [online]. Available at: http://www.publico.pt/mundo/noticia/policia-investiga-ligacoes-terroristas-ao-atentado-em-boston-1591429?page=2#/0 [Accessed: 16 April 2013]. Soares, M. (2013). Martin abraçou o pai na linha da meta e morreu na explosao. In: Pùblico. [online]. Available at: http://www.publico.pt/mundo/noticia/martin-abracou-o-pai-na-linha-da-meta-e-morreu-na-explosao-1591434 [Accessed: 16 April 2013]. Viana, Cl. (2013). Tribunal europeu volta a condenar Portugal com multa milionaria por atrasos na justiça. In: Pùblico. [online]. Available at: http://www.publico.pt/sociedade/noticia/tribunal-europeu-volta-a-condenar-portugal-por-atrasos-na-iustica-1591528 [Accessed: 17 April 2013]. Firmino, T. (2013). Aprovada a construçao de novo caçador de planetas da Europa. In: Pùblico. [online]. Available at: http://www.publico.pt/ciencia/noticia/aprovada-a-construcao-de-novo-cacador-de-planetas-da-europa-1596337 [Accessed: 10 May 2015]. Rocha, J. M. (2013). FMI prepara-se para reconhecer que cometeu erros „grosseiros“ na ajuda à Grécia. In: Pùblico. [online]. Available at: http://www.publico.pt/economia/noticia/fmi-preparase-para-reconhecer-que-cometeu-erros-grosseiros-na-ajuda-a-grecia-1596548 [Accessed: 05 June 2013; 16 May 2015]. Viana, Cl., Ribeiro, Gr. B. (2013). Nuno Crato mantém exame de Português para segunda-feira. In: Pùblico. [online]. Available at: http://www.publico.pt/sociedade/noticia/professores-sem-servicos-minimos-no-primeiro-exame-do-secundario-decide-colegio-arbitral-1597078 [Accessed: 19 May 2013]. Costa, L. O. (2013). Gostara o autarca antigraffiti de se ver assim retratado num espaço municipal?. In: Pùblico. [online]. Available at: http://www.publico.pt/local-porto/jornal/gostara-o-autarca-antigraffiti-de-se-ver-assim-retratado-num-espaco-municipal-26960340 [Accessed: 15 August 2013]. Henriques, A. M. (2013). Esta jovem sérvia vê o mundo ao contrario (literalmente). In: Pùblico. [online]. Available at: http://p3.publico.pt/actualidade/sociedade/9118/esta-jovem-servia-ve-o-mundo-ao-contrario-literalmente [Accessed: 23 June 2015]. Japäo entra na era „nuclear zero“ com a paragem do ùnico reactor ainda em funcionamento (2013). In: Pùblico / AFP. [online]. Available at: http://www.publico.pt/mundo/noticia/japao-entra-na-era-nuclear-zero-com-a-paragem-do-unico-reactor-ainda-em-funcionamento-1605886 [Accessed: 15 September 2013; 16 May 2015]. Ferreira, N. (2013). Dez homens mudaram o estilo de vida e reverteram envelhecimento celular. In: Pùblico. [online]. Available at: http://www.publico.pt/ciencias/jornal/dez-homens-mudaram-o-estilo-de-vida-e-reverteram-envelhecimento-celular-27103534 [Accessed: 17 September 2013]. Dias, P. S. (2014). PJ examina diario de uma das vitimas do Meco para perceber responsabilidade de cada estudante na praxe. In: Pùblico. [online]. Available at: http://www.publico.pt/sociedade/noticia/pj-examina-diario-de-uma-das-vitima-do-meco-para-perceber-responsabilidade-de-cada-estudante-na-praxe-1622254 [Accessed: 04 February 2014]. Юридически текстове Codigo Comercial e Legislação Complementar (2000). (coord. Costa, F.C.). Lisboa: Rei dos Livros. Codigo Civil Português (2006). (Actualizado até à Lei 59/99, de 30/06). [online]. Available at: http://www.stj.pt/ficheiros/fpstjptlp/portugal_codigocivil.pdf [Accessed: 21 May 2015]. Сценарии на телевизионни сериали Другата жена (2008). Португалски сериен филм „A Outra“, епизоди 02, 18, 20, 54, 63 (24.03.2008–16.11.2008). Любовна магия (2013). Португалски сериен филм „Feitiço de amor“, епизоди 06, 07, 51, 52, 68 (05.06.2013–28.11.2013).
Характеристики на персийските съставни глаголи и класификацията им въз основа на именна част
Настоящата работа разглежда изключително важния и ненапълно изучен проблем, свързан с произхода и същността на персийския съставен глагол. В тази връзка е изложена хипотеза относно причината за възникването на този огромен брой глаголи – резултат от особено продуктивен неморфологичен начин на словообразуване, която се състои в търсене на начини за вклиняване в глаголната система на персийския език на значителното количество арабски заемки, навлезли в него след VII в. сл.Хр. В резултат на осъществените изследвания става ясно, че по своята същност съставният глагол представлява именно-глаголно съчетание, чийто неморфологичен начин на образуване бива дефиниран най-точно като лексико-синтактичен. За осветляването на тази сложна природа на съставния глагол допринася изключително много възприемането на теорията „X-bar“ на Чомски. С цел цялостно представяне на съставния глагол в съвременния персийски език са разгледани и неговите общи фонологични и структурно-граматични особености. Представена е и класификация на този тип глаголи въз основа на именната им част – смислово ядро и носител на общото значение на именно-глаголното съчетание, като този типологизиран анализ е от особено значение за разбиране на семантичната им същност и прогнозиране на общото им значение. Библиография: Barjasteh, D. (1983). Morphology, Syntax and Semantics of Persian Compound Verbs: A Lexicalist Approach. Illinois: University of Illinois. Bateni, M. (1989). “Farsi Zabâni Aghim?” (Persian a Sterile Language?). Adine, 33. باطنی، م. پيرامون زبان و زبانشناسی (مجموعۀ مقالات).تهران: موسسۀ انتشارات آگاه، ۱۳۸٥ Baker, M. (1988). Incorporation. A Theory of Grammatical Function Changing. Chicago: University of Chicago Press. Vahedi-Langrudi, M. (1996). The Syntax, Semantics and Argument Structure of Complex Predicates in Modern Farsi. Ottawa: University of Ottawa. Гранде, Б. М. (1998). Курс арабской грамматики в сравнительно-историческом освещений. Москва: Издательская фирма „Восточная литература“ РАН. Dabir-Moghaddam, M. (1982). Passive in Persian. Studies in the Linguistic Sciences, 1, рр. 63–90. Dabir-Moghaddam, M. (1997). Compound Verbs in Persian. Studies in the Linguistic Sciences, 2, рр. 25–61. Karimi, S. (1987). Compound Verbs in Persian. University of Washington Working Papers in Linguistics, 9. Karimi, S. (1997). Persian complex verbs: Idiomatic or Compositional? [online]. Available at: http://www.u.arizona.edu/~karimi/publications/Idiomatic%20or%20comp.pdf [Accessed 27 March 2015]. Lazard, G. (1992). A Grammar of Contemporary Persian. Costa Mesa, California and New York: Mazda Publishers in association with Bibliotheca Persica. Lambton, A. (1961). Persian Grammar. Cambridge: Cambridge University Press. مشکوة الدینی، م. دستور زبان فارسی بر پایه نظریات. مشهد: چاپ و انتشار دانشگاه فارسی، ۱۳۸۶. Moyne, J. A. (2007). The Structure of Verbal Constructions in Persian. New York: Global Scholarly Publications. Mohammad, J., Karimi, S. (1992). Light verbs are taking over: complex verbs in Persian. In: Nevis, J. A., Samiian, V. (eds.). Proceedings of the Western Conference on Linguistics (WECOL). Fresno, California: California State University, рр. 195–212. Осенова, П. (2009). Именните фрази в българския език. София: ЕТО. Осенова, П., Симов, К. (2007). Формална граматика на българския език. София: Институт за паралелна обработка на информацията – БАН. Расторгуева, В. С. (1966). Среднеперсидский язык. Москва: Наука. Рубинчик, Ю. А. (2001). Грамматика современного персидского литературного языка. Москва: Восточная литература, РАН. صادقی، ع. در باره فعل‌های جعلی در زبان فارسی. مقاله در همایش «زبان فارسی و زبان علم». تهران، ۱۳۷۲. Самсарева, П. (2001). Глаголното словообразуване в съвременния арабски книжовен език. София: Арабулг. Wasow, T. (1977). Transformations and the Lexicon. In: Culicover, P., Wasow, T., Akmajian, A. (eds.). Formal Syntax. New York: Academic Press, рр. 327–360. خانلری، پ. ن. تاريخ زبان فارسی. جلد اول. تهران: فرهنگ نشر نو، ۱۳۸۲ خانلری، پ. ن. تاريخ زبان فارسی. جلد دوم. تهران: فرهنگ نشر نو، ۱۳۸۲ خانلری، پ. ن. تاريخ زبان فارسی. جلد سوم. تهران: فرهنگ نشر نو، ۱۳۸۲ Chomsky, N. (1975). Studies on Semantics in Generative Grammar. The Hague: Mouton Publishers. Chomsky, N. (1993). A Minimalist Program for Linguistic Theory. In: Hale, K., Keyser, S. J. (eds.). The View from Building 20. Cambridge: MIT Press, pp. 1–52.
Промяната на фонемния квантитет като способ за образуване на разширени глаголни основи в семитските езици
В материала се анализира удължаването на определени фонеми като способ за образуване на разширени глаголни основи в семитските езици, което се практикува в рамките на трансфиксалното глаголно словообразуване. Разглежданият способ предоставя една съществена разлика в сравнение с индоевропейското глаголно словообразуване, в добавка към противопоставянето афиксална глаголна деривация (индоевропейски езици) - трансфиксална глаголна деривация (семитски езици). В рамките на предложения анализ се разглеждат и отношенията между интензивните (възвратно-интензивните) и конативните (взаимно-конативните) глаголни основи в исторически план. Направената съпоставка сочи, че първоначално основите от конативен тип са представлявали варианти на основите от интензивен тип при определени глаголни класове - вариативност, която се явява реализация на общия фонетичен принцип за възможността за редуване на дълга съгласна и дълга гласна при определени позиции в семитските езици. Библиография: Баранов, Х. К. (1976). Арабско-русский словарь. Москва. Бауэр, Г. (1966). Язык южноаравийской пысмености. Москва. Castellino, G. R. (1962). The Akkadian personal pronouns and verbal system in the light of Semitic and Hamitic. Leiden. Гранде, Б. (1963). Курс арабской грамматики в сравнительно-историческом освещении. Москва. Дьяконов, И. (1967). Языки древней передней Азии. Москва. Райт, В. (1859). A grammar of the Arabic language. Cambridge. Самсаревa, П. (2001). Глаголното словообразуване в арабския книжовен език. София. Сегерт, С. (1965). Угаритский язык. Москва. Старинин, В. (1967). Эфиопский язык. Москва. Тодоров, В. (2007). Словоизменението в древните семитски езици. София. Церетели, К. Г. (1964). Современный ассирийский язык. Москва. Щеглов, Ю. К. (1970). Очерк грамматики языка хауса. Москва. Юшманов, Н. В. (1985). Грамматика литературного арабского языка. Москва.
Пътища за навлизането на думи от староскандинавски произход в английския език
Настоящата студия е част от по-обширно проучване, което изследва скандинавизмите в английския език. В студията се проследяват пътищата за навлизане на думите от староскандинавски произход в английския език. В началото е направен преглед на староскандинавските кенинги и влиянието, което те оказват върху формирането на английския поетически език. Кенингите са метафори, използвани за описване на обикновен предмет или явление с цел да извикат картинна представа в ума на читателя. След това употребата на думите от староскандинавски произход, навлезли в английския език са илюстрирани в оригинални текстове, например Кралското огледало, Прозаичната Еда, стари юридически текстове и християнската омилетическа литетура, като се проследява промяната в значението им. Библиография: Barber, Ch. (1993). The English Language. A Historical Introduction. Cambridge: Cambridge University Press. Bator, M. (2010). Obsolete Scandinavian Loanwords in English (Studies in English Medieval Language and Literature). Frankfurt am Main: Peter Lang GmbH. Baugh, A., Cable, Т. (2002). A History of the English Language. London: Routledge. Bowen, E. (1895). Historical Study of the o-vowel in Accented Syllables in English. Boston. Breen, K. (2010). Imagining an English Reading Public, 1150–1400. Cambridge: Cambridge University Press. Broadbent, J. (1972). Paradise Lost: Introduction (Cambridge Milton Series for Schools and Colleges). Cambridge: Cambridge University Press. Björkman, E. (1900). Scandinavian Loan-words in Middle English. Halle a. S.: E. Karras. Weinreich, U. (1979). Languages in Contact: Findings and Problems. The Hague: Mouton. Vísir (2007). Faxaflóahafnir vilja samstarf um landkaup. [online] 12.09.2007. Available at: http://www.visir.is/faxafloahafnir-vilja-samstarf-um-landkaup/article/2007309120024 [Accessed: 8 July 2013]. Geipel, J. (1971). The Viking Legacy. The Scandinavian Influence on the English and Gaelic Languages. Newton Abbot: David & Charles. Герджиков, А. (2007). Възникване на жанра „Огледало на владетеля“. В: Словото класическо и ново. Юбилейна конференция на ФКНФ. Т. 1. Съст. С. Арнаудова. София: УИ „Св. Климент Охридски“, с. 15–21. Глишев, М. (2011). Беоулф. [online]. Available at: http://hulite.net/modules.php?name=News&file=article&sid=4521 [Accessed: 10 March 2015]. Gómez, J. (1998). El préstamo lingüístico: conceptos, problemas y métodos. València: Universitat de València, Departamento de Filología Española. Grant, A. E. (2003). Scandinavian Place-names in Northern Britain as Evidence for Language Contact and Interaction – PhD thesis. Glasgow. [online] Available at: http://theses.gla.ac.uk/1637/ [Accessed: 30 May 2014]. Goodall, A. (1913). Place-names of South-west Yorkshire. Cambridge: Cambridge University Press. Гълъбов, К. (1939). Готска граматика. София: Придворна печатница. Dance, R. (2003). Words Derived from Old Norse in Early Middle English: Studies in the Vocabulary of the South-West Midland Texts. Arizona Center for Medieval and Renaissance Studies. Jones, Ch. (2006). Strange Likeness: The Use of Old English in Twentieth-Century Poetry. Oxford: Oxford University Press. Dawson, Ch. (1909). History of Hastings Castle: the Castlery, Rape and Battle of Hastings, to Which is Added a History of the Collegiate Church within the Castle, and its Prebends. London: Constable. Drout, M. (2013). Wormtalk and Slugspeak: The Homilies of Wulfstan on Anglо-Saxon Aloud. [online]. Available at: http://wormtalk.blogspot.com/2009/10/homilies-of-wulfstan-on-angl0-saxon.html [Accessed: 10 March 2015]. Urban Dictionary (2011). Rugrat. [online] Available at: http://www.urbandictionary.com/define.php?term=rugrat [Accessed 10 March 2015]. Ordbog over det danske sprog (2013). Historisk Ordbog 1700–1950. [online]. Available at: http://ordnet.dk/ods/ordbog?select=Vaage,2&query=v%C3%A5g [Accessed: 10 March 2015]. Jespersen, O. (1912). Growth and Structure of the English Language. Leipzig: B. G. Teubner. Jónsson, F. (1905). Sæmundar Edda. Reykjavík. Jónsson, F. (1908). Brennu–Njal’s Saga. Halle: Max Niemeyer. Johannesson, N.-L. (2013). Old English versus Old Norse Vocabulary in the Ormulum: the Choice of Third Person Plural Personal Pronouns. [online]. Department of English, Stockholm University. Available at: http://www2.english.su.se/nlj/ormproj/info/heore97_rev.pdf [Accessed: 30 May 2014]. Cannon, J. (ed.) (2009). A Dictionary of British History. Oxford: Oxford University Press. Cleasby, R., Vigfusson, G. (1957). An Icelandic-English Dictionary. Oxford: Oxford University Press. Kålund, K. (1896). Laxdoela saga. Halle: Max Niemeyer. Lexicon of Kennings (2011). [online]. Available at: http://notendur.hi.is/eybjorn/ugm/kennings/kennings.html [Accessed: 10 March 2015]. Lerer, S. (1998). The History of the English Language. The Teaching Company, 18 CD Set. Lerer, S. (2007). Inventing English: a Portable History of the Language. Columbia University Press. Lieberman, F. (ed.) (1903). Die Gesetze der Angelsachsen. Vol. 1. Halle: Max Niemeyer. Lieberman, F. (ed.) (1916). Die Gesetze der Angelsachsen. Vol. 3. Halle: Max Niemeyer. Lutz, A. (2012). Norse influence on English in the light of general contact linguistics. In: Fodor, A., Hegedus, I. (eds.). English Historical Linguistics 2010: Selected Papers from the Sixteenth International Conference on English Historical Linguistics (ICEHL 16), Pécs, 23–27 August 2010. John Benjamins Publishing Co, pp. 15-42. Mbl.is (2014). „E. Sveinsson kvaddi sér hljóðs“. 25.11.2014. [online]. Available at: http://www.mbl.is/greinasafn/grein/831090/ [Accessed: 9 July 2013]. Alden, R. M. (1903). English Verse. Specimens Illustrating its Principles and History. New York. White, R. M. (1878). Ormulum, with the Notes and Glossary. Oxford: The Clarendon Press. Oxford English Dictionary (1989). Oxford: Oxford University Press. Pons Sanz, S. M. (2000). Analysis of the Scandinavian Loanwords in the Aldredian Glosses to the Lindisfarne Gospels. València: Universitat De València. Pons Sanz, S. M. (2007). Norse-Derived Vocabulary in Late Old English Texts: Wulfstan’s Works, a Case Study. John Benjamins Publishing. Purser, P. A. (2013). Her Syndan Wælcyrian: Illuminating the Form and Function of the Valkyrie-Figure in the Literature, Mythology, and Social Consciousness of Anglo-Saxon England. English Dissertations. Paper 104. Rask, R. (2000). A Grammar of the Icelandic or Old Norse Tongue. Amsterdam: John Benjamins Publishing Co. Sanmark, A. (2006). The communal nature of the judicial systems in early medieval Norway. Collegium Medievale [online], 19, pp. 31–64. Available at: https://ojs.novus.no/index.php/CM/article/view/612/592 [Accessed: 9 July 2013]. Serjeantson, M. S. (1961). History of Foreign Words in English. London: Routledge & Kegan Paul. Sievers, E. (1903). An Old English Grammar 1903–1914. Boston. Stanley, E. G. (2001). Linguistic self-awareness at various times in the history of English from Old English onwards. In: Kay, Ch. J., Roberts, J. A., Sylvester, L. (eds.). Lexis and Texts in Early English: Studies Presented to Jane Roberts. Vol. 133. Amsterdam, рр. 237–254. Steenstrup, J. (1882). Normannerne. Vol. 4. Danelag. Kjøbenhavn: Rudolf Klein. Townend, M. (2002). Language and History in Viking Age England. Linguistic Relations between Speakers of Old Norse & Old English. Studies in the Early Middle Ages, 6. Brepols Publishers. Taylor, I. (1885). Words and Places – Etymological Illustrations of History, Ethnology, and Geography. London. Thorpe, В. (ed.) (1840). Ancient Laws and Institutes of England: Comprising Laws Enacted Under the Anglo-Saxon Kings from Aethelbirht to Cnut. Vol. 1. London. Williamson, W. A. (1849). Local Etymology or Names of Places in the British Isles. London. Haugen, E. (1950). The analysis of linguistic borrowing. Language [online], 26, рр. 210–231. Available at: http://www.jstor.org/stable/410058 [Accessed: 17 May 2013]. Heaney, S. (1985). North: Poems. Faber & Faber; Reprint edition. Таблици Place names derived from the Old Norse words for landscape features and other descriptions (2013). [online] Available at: http://viking.no/e/france/lndscpe-place-names.htm [Accessed: 30 May 2013].
Основни характеристики на образа на семейството в българските и испанските паремии
Явлението семейство, неговата структура и междуличностните отношения вътре в него са общи за българския и испанския език. Сходството във фразеологичните единици, включени в тази тематика, говори за определени общи моменти в начина на мислене и изразяване на носителите на двата езика. От друга страна, подчертаните различия се обясняват с индивидуалността на историческия опит и самобитността на културата на двете общества. Библиография: Almela Perez, R., Sevilla Munoz, J. (2000). ‘Paremiologia contrastiva: propuesta de analisis linguistico’. Revista de investigation linguistica, 1, (III), pp. 7-47. Garcia Yelo, M. (2007). ‘La perception de la familia a traves de los refranes espanoles’. In: Actas del I Congreso International de Lengua, Literatura y Cultura Espanola: La didactica de la ensenanza para extranjeros. Onda: JMC, pp. 229-245. Георгиева, С. (2005). ‘Представление мужчинах во фразеологии (часть II)’. В: Грани слова: Сборник научных статей к 65 - лети’ проф. В. М. Мокиенко. Москва: ЭЛПИС, pp. 170-181. Георгиева, С. (2008). ‘Образ женщины во фразеологии (на материале русского и болгарского языков)’. В: Изследвания по фразеология, лексикология и лексикография (в памет на проф. дфн Кети Анкова-Ничева). София: БАН, с. 64-70. Доброволски, Д. О. (1997). ‘Национально-культурная специфика во фразеологии (I)’. Вопр. Языкознания, Москва, 6, с. 37-48. Доброволски, Д. О. (1998). ‘Национально-культурная специфика во фразеологии (II)’. Вопр. Языкознания, Москва, 6, с. 48-57. Campos, J., Barella, A. (1975-1993). Diccionario de refranes. Madrid: Espasa - Calpe. Калдиева-Захариева, С. (2013). Българска фразеология. София: Академично издателство „Проф. Марин Дринов“. Китанова, М. (2009а). ‘Концептът жена в българските и руските пословици и поговорки’. Български език, LVI, (2), с. 46-55. Китанова, М. (2009б). ‘Отношенията между родители и деца според българските пословици’. Българска реч, XV, (1-2), pp. 81-88. Китанова, М. (2010). ‘Концептът семейство в българските пословици и поговорки’. В: Етнолингвистични етюди. Велико Търново: Знак 94, с. 99-134. Combet, L. (1996а). ‘Los refranes: origen, funcion y futuro’. Paremia, 5, pp. 11-22. Combet, L. (1996б). ‘Los refranes en la literatura’. Euskera: Trabajos y actas de la Real Academia de la Lengua Vasca, 41, 2, pp. 821-839. Correas, G. (2000). Vocabulario de refranes y frases proverbiales. Edicion de Louis Combet, revisada por Robert James y Maite Mir-Andreu. Madrid: Editorial Castalia. Martinez Kleiser, L. (1982). Refranero general ideologico espanol. Madrid: Editorial Hernando (1953). Омайников, З. (1993). Испански пословици. София: Университетско издателство „Св. Климент Охридски“, ДФ „Наука и изкуство“. Pascul Lopez, X. (2010). ‘La mujer en la paremiologia espanola de origen latino y griego: ambito domestico y vida conyugal’. Itinerarios, Warszawa, 11, pp. 155-173. Pascual Lopez, X. (2012). Fraseologia espanola de origen latino y motivo grecorromano. [online]. Tesis doctoral, Lleida. Available at: www.tdx.cat/bitstream/handle/10803/84020/Txpl1de1.pdf [Accessed: 12 August 2015]. Pottier, B. (1990). ‘El refran, entre lo cultural y lo universal’. In: Actas do III Congresso Internacional da Lingua Galego-Portuguese na Galiza. Orense: Associogom Galega da Lingua, pp. 277-287. Sbarbi y Osuna, J. M. (1943). Gran diccionario de refranes de la lengua espanola. Buenos Aires: Joaquin Gil (ed.). Sevilla Munoz, J. (2002). ‘El refran: sintesis de experiencia’. In: La Palabra. Expresiones de la tradicion oral. Salamanca: Centro de Cultura Tradicional. Diputacion de Salamanca, pp. 71-93. Стойкова, С. (2007). Български пословици и поговорки. София: Колибри. Suarez, M.A. (2004). ‘„Terribles novercae“: Las unas y las otras’. Myrtia. Revista de Filologia Clasica. [online], 19, pp. 131-143. Available at: http://revistas.um.es/myrtia/article/view/46161/44201 [Accessed: 26 January 2015]. Fernandez Poncela, A. M. (2002). Estereotipos y roles de genero en el refranero popular. Barcelona: Anthropos Editorial.
Настоящото изследване разглежда пояснителните бележки, които и Т. С. Елиът (1888-1965), и Уилям Емпсън (1906-1984) прибавят към собствената си поезия и които са се превърнали в неотделима част от тази поезия. За разлика от Елиът, който избягва да говори за обстоятелствата около създаването на прочутите бележки към Пустата земя и техния статут, или говори за тях уклончиво, Емпсън теоретизира и открито защитава както каузата на авторовата анотация в модерната поезия изобщо, така и собствените си бележки. Отново за разлика от Елиът, при когото практиката на авторова анотация се ограничава до Пустата земя, при Емпсън тя обхваща по-голямата част от стихотворенията му. Тези разлики могат до голяма степен да бъдат обяснени с различните възгледи на двамата поети по няколко ключови въпроса, свързани с функциите и методологията на литературната критика - генетичния подход към литературния текст, изследването на авторовите интенции и литературния смисъл и интерпретация. Наред с тези различия обаче двамата поети споделят и едно фундаментално убеждение - това за тясната връзка между творческата и критическата дейност. И въпреки явните разлики между бележките на Елиът и Емпсън като тип текст, може да се твърди, че между тях има и редица важни сходства. След подробен преглед на тези сходства настоящото изследване предлага тезата, че бележките на Елиът към Пустата земя предлагат на Емпсън не просто общ стимул, а и конкретен модел на авторова анотация - модел, който Емпсън едновременно отхвърля и възприема. Библиография: Bradbrook, M. C. (1974). ‘The Ambiguity of William Empson’. In: Gill, R. (ed.) William Empson: The Man and His Work. London and Boston: Routledge and Kegan Paul, pp. 2-12. Eliot, T. S. (1932a). ‘Hamlet and His Problems’. In: The Sacred Wood: Essays on Poetry and Criticism. London: Methuen & Co. Ltd., pp. 95-103. Eliot, T. S. (1932b). ‘The Perfect Critic’. In: The Sacred Wood: Essays on Poetry and Criticism. London: Methuen & Co. Ltd., pp. 1-16. Eliot, T. S. (1932c). ‘Tradition and the Individual Talent’. In: The Sacred Wood: Essays on Poetry and Criticism. London: Methuen & Co. Ltd., pp. 47-59. Eliot, T. S. (1957). ‘The Frontiers of Criticism’. In: On Poetry and Poets. New York: Farrar, Strauss & Co., pp. 113-31. Eliot, T. S. (1963). Collected Poems 1909 - 1962. London: Faber and Faber. Eliot, T. S. (1967). The Use of Poetry and the Use of Criticism: Studies in the Relation of Criticism to Poetry in England. London: Faber and Faber. Eliot, T. S. (1971). The Waste Land: A Facsimile and Transcript of the Original Drafts Including the Annotations of Ezra Pound. Edited by V. Eliot. New York: Harcourt Brace and Company. Eliot, T. S. (1975). ‘The Function of Criticism’. In: Kermode, F. (ed.). Selected Prose of T. S. Eliot. London: Faber and Faber, pp. 68-76. Eliot, T. S. (1977). ‘Interview with Donald Hall’. In: Plimpton, G. (ed.). Writers At Work: The Paris Review Interviews (2nd Series). Harmondsworth: Penguin, pp. 89-110. Eliot, T. S. (1988). The Letters of T. S. Eliot, Vol. I: 1898-1922. Edited by V. Eliot. New York: Harcourt Brace Jovanovich. Eliot, T. S. (2001). ‘Introduction’. In: Knight, G. W. The Wheel of Fire: Interpretations of Shakespearian Tragedy. London: Routledge, xvi-xxii. Empson, William (1935). Poems. London: Chatto & Windus. Empson, William (1940). The Gathering Storm. London: Faber and Faber. Empson, William (1953). Seven Types of Ambiguity. London: Hogarth Press. Empson, William (1956). Collected Poems. London: Chatto & Windus. Empson, William (1965). ‘The Style of the Master’. In: Tambimuttu, M. J., March, R. (eds.). T. S. Eliot: A Symposium. London: Frank & Cass, pp. 35-37. Empson, William (1972). ‘Introduction’. In: Empson, William Pirie, D. (eds.). Coleridge's Verse: A Selection. London: Faber & Faber, pp. 13-97. Empson, William (1984a). Collected Poems. London: Hogarth Press. Empson, William (1984b). Using Biography. London: Chatto & Windus and the Hogarth Press. Empson, William (1987a). ‘Argufying in Poetry’. In: Haffenden, J. (ed.). Argufying: Essays on Literature and Culture [by] William Empson. London: Hogarth Press, pp. 167-73. Empson, William (1987b). ‘Jam Theory and Imagism’. In: Haffenden, J. (ed.). Argufying: Essays on Literature and Culture [by] William Empson. London: Hogarth Press, pp. 113-16. Empson, William (1987c). ‘Obscurity and Annotation’. In: Haffenden, J. (ed.). Argufying: Essays on Literature and Culture [by] William Empson. London: Hogarth Press, pp. 70-87. Empson, William (1987d). ‘Rhythm and Imagery in English Poetry’. In: Haffenden, J. (ed.). Argufying: Essays on Literature and Culture [by] William Empson. London: Hogarth Press, pp. 147-66. Empson, William (1987e). ‘Still the Strange Necessity’. In: Haffenden, J. (ed.). Argufying: Essays on Literature and Culture [by] William Empson. London: Hogarth Press, pp. 120-28. Empson, William (1987f). ‘Teaching the Meaning of Poetry’. In: Haffenden, J. (ed.). Argufying: Essays on Literature and Culture [by] William Empson. London: Hogarth Press, pp. 98-100. Empson, William (1987g). ‘Words and Techniques’. In: Haffenden, J. (ed.). Argufying: Essays on Literature and Culture [by] William Empson. London: Hogarth Press, pp. 117-19. Empson, William (1993). ‘Mr. Empson and the Fire Sermon (reply to a review by A. E. Rodway)’. In: Constable, J. (ed.). Critical Essays on William Empson. Aldershot: Scolar Press, pp. 342-43. Empson, William (2000). The Complete Poems of William Empson. Edited by J. Haffenden. Harmondsworth: Penguin Books. Empson, William (2006). Selected Letters of William Empson. Edited by J. Haffenden. New York: Oxford University Press. Empson, William (2007). ‘Interview with Christopher Norris and David B. Wilson’. In: Bevis, M. (ed.). Some Versions of Empson. Oxford & New York: Oxford University Press, pp. 289-318. Gardner, P., Gardner, A. (1978). The God Approached: A Commentary on the Poems of William Empson. London: Chatto & Windus. Genette, Gérard (1997). Paratexts: Thresholds of Interpretation. Translated by J. E. Lewin. Cambridge: Cambridge University Press. Haffenden, John (2005). William Empson: Volume I: Among the Mandarins. New York: Oxford University Press. Kaiser, J. E. G. (2007). ‘Disciplining The Waste Land, or How to Lead Critics into Temptation’. In: Bloom, H. (ed.). T. S. Eliot’s The Waste Land. New York: Chelsea House, pp. 235-52. Lecercle, Jean (1999). ‘William Empson’s Cosmicomics’. In: Norris, C., Mapp, N. (eds.). William Empson: The Critical Achievement. Cambridge: Cambridge University Press, pp. 269-93. Longenbach, James (1999). ‘Modern Poetry’. In: Levenson, M. (ed.). The Cambridge Companion to Modernism. Cambridge: Cambridge University Press, pp. 101-29. Matthiessen, F. O. (1972). The Achievement of T. S. Eliot: An Essay on the Nature of Poetry (with additional chapter by C. L. Barber). London: Oxford University Press. Powell, C. (1997). ‘Untitled Review of The Waste Land’. In: Grant, M. (ed.). T. S. Eliot: The Critical Heritage, Vol. 1. London: Routledge, pp. 194-95. Rainey, Lawrence (2005). Revisiting The Waste Land. New Haven & London: Yale University Press. Rainey, Lawrence (2006). ‘Introduction’. In: Rainey, Lawrence (ed.). The Annotated Waste Land with Eliot’s Contemporary Prose. New Haven & London: Yale University Press, pp. 1-44. Rainey, Lawrence (2007). ‘Pound or Eliot: Whose Era?’. In: Davis, A., Jenkins, L. M. (eds.). The Cambridge Companion to Modernist Poetry. New York: Cambridge University Press, pp. 87-113. Southam, B. C. (1991). A Student’s Guide to the Selected Poems of T. S. Eliot. London & Boston: Faber and Faber. Stead, C. K. (1967). The New Poetic: Yeats to Eliot. Harmondsworth: Penguin Books. Sultan, Stanley (1990). Eliot, Joyce & Company. New York & Oxford: Oxford University Press. Whittier-Ferguson, John (1996). Framing Pieces: Designs of the Gloss in Joyce, Woolf, and Pound. New York: Oxford University Press. Willis, Jr., John H. (1969). William Empson (Columbia Essays on Modern Writers No. 39). New York and London: Columbia University Press.
Аспекти на театралността в драматургичния текст на Молиер
Настоящата студия предлага диференциален анализ на вътрешнотекстовите белези на театралността в две публикации от XVII в. (официална и пиратска) на Молиеровата пиеса Жорж Данден. След разглеждане на понятието „театралност“ (theatralite) и на те оретичните изследвания върху него в общ семиотичен план и по отношение на анализирания автор, студията се спира на някои особености на разглежданата пиеса в специфичния контекст на класицистичната епоха и с оглед на нейните естетически, идеологически, книгоиздателски и театрални параметри. Същинската част от изследването е посветена на обстоен диференциален анализ на белезите на театралност в двете издания на Жорж Данден, осъществен през двете съставляващи части на театралния текст: реплики и пара текст (вкл. дидаскалии). Достига се до констатацията, че и в двата текста театралността е ясно доловима и е обозначена по разнообразни начини, но нейните белези присъстват в по-изявен вид в изданието, чийто текст възпроизвежда вариант на пиесата, записан непосредствено от представление. Въз основа на резултатите от този анализ текстовите прояви на театралността са вписани в основните пластове на театралния семиозис на творбата в рамките на нейната сценография, кинесика и проксемика, където допринасят по убедителен начин за предаването на моралните й послания. Библиография: Barthes, Roland (1981) [1954]. ‘Le theatre de Baudelaire’. In: Essais critiques. Paris: Seuil/Points. Baschera, Marco (1998). Theatralite dans l'œuvre de Moliere. Gunter Narr Verlag. Belghit, Imad (2016). Le spectacle theatral entre texte et representation. [online]. Available at: http://www.etudes-litteraires.com/spectacle-theatral.php#2 [Accessed: 15 February 2016]. Bermel, Albert (1990). Moliere's Theatrical Bounty: A New View of the Plays. SIU Press. Caldicott, C. E. J. (1998). La Carriere de Moliere entre protecteurs et editeurs. Amsterdam-Atlanta: Rodopi. Chartier, Roger (1994). ‘George Dandin, ou le social en representation’. Annales. Histoire, Sciences Sociales, 49, (2), pp. 277-309. Chartier, Roger (2002). ‘Coppied only by the Eare : le texte de theatre entre la scene et la page au XVIIe siecle’. In: Norman, Larry F., Desan, Philippe, Strier, Richard (eds.) Du spectateur au lecteur : imprimer la scene aux XVIe et XVIIe siecles. Fasano: Schena, pp. 31-53. Corvin, Michel (2008). Dictionnaire encyclopedique du theatre. Bordas. Eigenmann, Eric (2003). Le mode dramatique, Methodes et problemes. Geneve: Dpt de frangais moderne. [online]. Available at: http://www.unige.ch/lettres/framo/enseignements/methodes/modedramatique/ Moliere. (1669). George Dandin. Comedie de Monsieur de Moliere. Lyon. Moliere. (1669). George Dandin, ou le Mary confondu, comedie par J.-B. P. de Moliere. Paris: Jean Riboy. Moliere. (2010). Œuvres completes, tome I. Edited by Georges Forestier and Claude Bourqui. Paris: Gallimard (Bibliotheque de la Pleiade). Moliere. (2010). Œuvres completes, tome II. Edited by Georges Forestier and Claude Bourqui. Paris: Gallimard (Bibliotheque de la Pleiade). Richard de Radonvilliers, J.-B. (1842). Enrichissement de la langue frangaise [dictionnaire des mots nouveaux]. 2nd ed. Paris: Leautey. Riffaud, Alain (2016). Repertoire du theatre frangais imprime au XVIIe siecle. [online]. Available at: http://www.unifr.ch/repertoiretheatre17/ [Accessed: 15 February 2016]. Ubersfeld, Anne (1978). Lire le theatre. Editions sociales. Александров, Ивайло (2009). Театралният спектакъл в семиотична перспектива. Докторска дисертация, НБУ. [онлайн]. Достъпно на: http://eprints.nbu.bg/1392/1/PhD%20Dissertation_Ivaylo%20Aleksandrov.pdf [Посетен на: 15 февруари 2016]. Александров, Ивайло (2010). ‘Спектакълът като театрален текст - морфология на сценичната знаковост’, Studia Semiotica, II. [онлайн]. Достъпно на: http://ebox.nbu.bg/sem14/view_lesson.php?id=5#top [Посетен на: 22 февруари 2016]. Аристотел. (1993). За поетическото изкуство. София: Софи-Р. Йорданов, Николай (2001). ‘Как текстът за театър мисли представлението’. Литературен вестник, 24. [онлайн]. Достъпно на: http://www.slovo.bg/old/litvestnik/124/lv0124024.htm [Посетен на: 17 февруари 2016]. Павис, Патрис (2002). Речник на театъра. София: Колибри. Терзиев, Асен (2012). Театралността - езикът на представлението. Изд. "Проф. П. Венедиков".
Казуо Ишигуро - разностранните превъплъщения на твореца
В белетристиката на Ишигуро се открояват два периода - реалистичен, както и новаторски, където преобладават средствата на сюрреализма и експресионизма. С изключение на последния роман (Погребаният великан, 2015) той навсякъде използва разказвач в първо лице. Този похват е предизвикателство към читателя поради субективността на „неблагонадеждния“ повествовател. Структурата на романите не е хронологична, а се определя от мислите и спомените на героя. Тъй като авторът неизменно разглежда проблемите на света, той често е определян като интернационален писател. В студията се представят всички романи на автора в хронологичен ред, като ударението се поставя върху шедьовъра му Остатъкът от деня. Библиография: Beedham, M. (2010) The Novels of Kazuo Ishiguro. London: Palgrave Macmillan. Finney, B. (2006) English Fiction since 1984. London: Palgrave Macmillan. Furst, L. (2007) ‘Memory’s Fragile Power in The Remains of the Day’, Contemporary Literature, 48(4), pp. 530-53. Ishiguro, K. (1982) A Pale View of Hills. London: Faber and Faber. Ishiguro, K. (1986) An Artist of the Floating World. London: Faber and Faber. Ishiguro, K. (1989) The Remains of the Day. London: Faber and Faber. Ishiguro, K. (1995) The Unconsoled. London: Faber and Faber. Ishiguro, K. (2000) When We Were Orphans. London: Faber and Faber. Ishiguro, K. (2005) Never Let Me Go. London: Faber and Faber. Ishiguro, K. (2015) The Buried Giant. London: Faber and Faber. Mason, G. (1989) ‘An Interview with Kazuo Ishiguro’, Contemporary Literature, 30, pp. 334-47. Matthews, S. (2009) Kazuo Ishiguro. London: Continuum. Shaffer, B. (1998) Understanding Kazuo Ishiguro. Columbia, SC: University of South Carolina Press. Shaffer, B. (2006) ‘Reading the Novel in English: 1950-2000’. In: Reading the Novel in English: 1950-2000. Oxford: Blackwell Publishing, pp. 157-170. Steinberg, S. (1995) ‘A Book about our World’, Publisher’s Weekly, 18 September, p. 105. Wong, C. (2000) Kazuo Ishiguro. Plymouth: Northcote House.
Съпоставка на паратаксиса и хипотаксиса в исторически план с помощта на романа „Симплицисимус Немски“
Работата си поставя за задача да сравни съюзните връзки, използвани от писателя Ханс Якоб Кристофел фон Гримелсхаузен в известния му роман „Симплицисимус Немски” от 1668 г., и техните еквиваленти в превода на романа на съвременен немски език от 2009 г., извършен от Райнхард Кайзер. Целта е чрез това сравнение да се изследват особеностите в стила на автора и същевременно да се очертаят тенденции в развитието на езика от разглеждания период (XVII в.) до съвременното му състояние. Като подходящ метод за изследване беше избран юнкционният модел на Вилмош Агел, който доразвива юнкционната теория на Волфганг Райбле и прави възможна нейната приложимост едновременно върху съвременни и исторически текстове на немски език. Всеки текст, анализиран чрез този модел, може с помощта на точкова система да бъде позициониран по агрегационно-интеграционната скàла, което в крайна сметка го прави сравним с други текстове. Резултатите от изследването дават отговор на въпроса кой от двата текста – този от XVII в. или преводният текст от XXI в. – е по-интегративен и по каква причина. Библиография: Admoni, W. (1985). Syntax des Neuhochdeutschen seit dem 17. Jahrhundert. In: Besch, W., Reichmann, O., Sonderegger, St. (Hrsg.). Sprachgeschichte. Ein Handbuch zur Geschichte der deutschen Sprache und ihrer Erforschung. 2. Halbbd. Berlin, New York: de Gruyter, рр. 1538–1556. Ágel, V. (2000). Syntax des Neuhochdeutschen bis zur Mitte des 20. Jahrhunderts. In: Besch, W., Betten, A., Reichmann, O., Sonderegger, St. (Hrsg.). Sprachgeschichte. Ein Handbuch zur Geschichte der deutschen Sprache und ihrer Erforschung. Bd. 2. 2. Aufl. Berlin, New York: de Gruyter, рр. 1855–1903. Ágel, V. (2001). Gegenwartsgrammatik und Sprachgeschichte. Methodologische Überlegungen am Beispiel der Serialisierung im Verbalkomplex. Zeitschrift für germanistische Linguistik, 29, рр. 319–331. Ágel, V. (2003). Prinzipien der Grammatik. In: Lobenstein-Reichmann, A., Reichmann, O. (Hrsg.). Neue historische Grammatiken. Zum Stand der Grammatikschreibung historischer Sprachstufen des Deutschen und anderer Sprachen. Tübingen: Niemeyer, рр. 1–46. Ágel, V. (2007). Was ist »grammatische Aufklärung« in einer Schriftkultur? Die Parameter ‚Aggregationʽ und ‚Integration‛. In: Feilke, H., Knobloch, C. (Hrsg.). Was heißt linguistische Aufklärung? Sprachauffassungen zwischen Systemvertrauen und Benutzerfürsorge. Heidelberg: Synchron (Wissenschaftskommunikation 1), рр. 39–57. Ágel, V. (2010). Explizite Junktion. Theorie und Operationalisierung. In: Ziegler, A., Braun, Ch. (Hrsg.). Historische Textgrammatik und Historische Syntax des Deutschen. Traditionen, Innovationen, Perspektiven. Bd. 1: Diachronie, Althochdeutsch, Mittelhochdeutsch. Bd. 2: Frühneuhochdeutsch, Neuhochdeutsch. Berlin: de Gruyter, рр. 897–936. Ágel, V., Diegelmann, C. (2010). Theorie und Praxis der expliziten Junktion. In: Ágel, V., Hennig, M. (Hrsg.). Nähe und Distanz im Kontext variationslinguistischer Forschung. Berlin, New York: de Gruyter, рр. 345–396. Barner, W. (1970). Barockrhetorik. Untersuchungen zu ihren geschichtlichen Grundlagen. Tübingen. Bech, G. (1983). Studien über das deutsche Verbum infinitum. Tübingen: Niemeyer (1955/57). Besch, W., Wolf, N. (2009). Geschichte der deutschen Sprache. Längstschnitte – Zeitstufen – Linguistische Studien. Berlin. Besch, W. (2012). Grimmelshausens ,Simplicissimus‘ – das zweite Leben eines Klassikers. In: Nordrhein-Westfälische Akademie der Wissenschaften und der Künste (Hrsg.). 530. Sitzung vom 19. Oktober 2011 in Düsseldorf. Paderborn: Ferdinand Schöningh, рр. 5–50. Betten, A. (1985). Direkte Rede und epischer Bericht in der deutschen Romanprosa. Stilgeschichtliche Betrachtungen zur Syntax. Sprache und Literatur in Wissenschaft und Unterricht, 16(55), рр. 25–41. Betten, A. (1987). Grundzüge der Prosasyntax: stilprägende Entwicklungen vom Althochdeutschen zum Neuhochdeutschen. Tübingen: Niemeyer. Betten, A. (1990). Zur Bedeutung von Textsyntax und Textlinguistik für die Sprachgeschichtsforschung. In: Besch, W. (Hrsg.). Deutsche Sprachgeschichte: Grundlagen, Methoden, Perspektiven. Festschrift für Johannes Erben zum 65. Geburtstag. Frankfurt am Main, Bern, New York, Paris: Lang, рр. 159–165. Betten, A. (2012). Direkte Rede und episches Erzählen im Vergleich. Eine syntaktische Reise durch fünf Jahrhunderte (1500–2000). In: Leupold, G., Passet, E. (Hrsg.). Im Bergwerk der Sprache. Eine Geschichte des Deutschen in Episoden. Göttingen, рр. 13–34. Breindl, E., Waßner, U. (2006). Syndese vs. Asyndese. Konnektoren und andere Wegweiser für die Interpretation semantischer Relationen in Texten. In: Blühdorn, H., Breindl, E., Waßner, U. (Hrsg.). Text – Verstehen. Grammatik und darüber hinaus. Jahrbuch 2005 des Instituts für Deutsche Sprache. Berlin, New York: de Gruyter, рр. 46–70. Breuer, D. (1999). Grimmelshausen-Handbuch. München: Fink. Breuer, D. (2005). Grimmelshausen: Leben und Werk. In: Breuer, D. (Hrsg.). Simplicissimus Teutsch. Band 2, Frankfurt am Main: Deutscher Klassiker Verlag, рр. 703–734. Czicza, D., Hennig, M. (2013). Aggregation, Integration und Sprachwandel. In: Vogel, P. (Hrsg.). Sprachwandel im Neuhochdeutschen. Berlin, Boston: de Gruyter (Jahrbuch für Germanistische Sprachgeschichte 4), рр. 1–33. Duden (2006). Die Grammatik. Nach den Regeln der neuen deutschen Rechtschreibung. 2006 überarb. Neudruck der 7., völlig neu erarb. und erw. Aufl., Band 4. Mannheim, Leipzig, Wien, Zürich: Dudenverlag. Ebert, R. (1993). Syntax. In: Reichmann, O., Wegera, Kl.-P. (Hrsg.). Frühneuhochdeutsche Grammatik. Tübingen, рр. 313–484. Eisenberg, P. (1995). Grammatik der geschriebenen Sprache als Symbolgrammatik. Ein Versuch an ausgewählten Themen der Morphologie. In: Ágel, V., Brdar-Szabó, R. (Hrsg.). Grammatik und deutsche Grammatiken. Tübingen: Niemeyer (Linguistische Arbeiten 330), рр. 23–38. Engel, U. (1988). Deutsche Grammatik. Heidelberg. Erben, J. (1977). Sprachgeschichte als Systemgeschichte. In: Moser, H. (Hrsg.). Sprachwandel- und Sprachgeschichtsschreibung, рр. 7–23. Grosse, S. (1990). Zu Syntax und Stil in der deutschen Sprache des 19. Jahrhunderts. In: Betten, A. (Hrsg.). Neuere Forschungen zur historischen Syntax des Deutschen. Referate der Internationalen Fachkonferenz Eichstätt 1989. Tübingen: Niemeyer, рр. 300–309. Heselhaus, C. (1965). Grimmelshausen. Der abenteuerliche Simplicissimus. In: Wiese, B. von (Hrsg.). Der deutsche Roman. Düsseldorf, рр. 15–63. Heßelmann, P. (1993). „Dessen Schwall mache Jesuiten verstummen.“ Grimmelshausen und die Rhetorik. Simpliciana. Schriften der Grimmelshausen-Gesellschaft, XV, рр. 105–122. Kaempfert, M. (2004). Grundlinien einer literarischen Sprachgeschichte in neuhochdeutscher Zeit. In: Besch, W., Reichmann, O., Sonderegger, St. (Hrsg.). Sprachgeschichte. Ein Handbuch zur Geschichte der deutschen Sprache und ihrer Erforschung. 4. Teilband. 2., vollst. neu bearb. u. erw. Aufl., рр. 3042–3070. Knauss, H. (1934). Studien zum Stil von Grimmelshausens Simplizissimus. Diss. Würzburg. Köller, W. (1993). Perspektivität in Bildern und Sprachsystemen. In: Eisenberg, P., Klotz, P. (Hrsg.). Deutsch im Gespräch. Stuttgart, рр. 15–34. Krausse, H. (1968). Zur Sprache des Simplicissimus. Neuphilologische Mitteilungen, 69, pp. 437–451. Langen, A. (1966). Deutsche Sprachgeschichte vom Barock bis zur Gegenwart. In: Deutsche Philologie im Aufriß. Bd. 1, pp. 931–1396. Mannack, E. (1984). Hans Jacob Christoffel von Grimmelshausen. In: Steinhagen, H., Wiese, B. von (Hrsg.). Deutsche Dichter des 17. Jahrhunderts. Ihr Leben und Werk. Berlin: Erich Schmidt Verlag, pp. 517–552. Meid, V. (2005). Nachwort. In: Grimmelshausen, H. Der abenteuerliche Simplicissimus Teutsch. Stuttgart: Philipp Reclam jun., pp. 783–817. Müller, F. und A. Voeste (2009). Gesellschaftlicher Abstieg als Schreibanlass. Zur Problematik der Untersuchung von konzeptioneller Mündlichkeit und Schriftlichkeit in Texten der Frühen Neuzeit. In: Historische Soziolinguistik des Deutschen IX. Stuttgart, pp. 37–49. Petersen, J. (1962). Hans Jakob Christoffel von Grimmelshausen 1622–1676. In: Die Ortenau. Veröffentlichungen des Historischen Vereins für Mittelbaden, 42. Jahresband. Offenburg, Baden: Verlag des historischen Vereins für Mittelbaden, pp. 24–41. Polenz, P. (1988). Deutsche Satzsemantik. Grundbegriffe des Zwischen-den-Zeilen-Lesens. Berlin, New York: de Gruyter. Polenz, P. (2000). Deutsche Sprachgeschichte vom Spätmittelalter bis zur Gegenwart. Bd. 1. Einführung, Grundbegriffe: 14. bis 16. Jahrhundert. Berlin, New York: de Gruyter. Raible, W. (1992). Junktion. Eine Dimension der Sprache und ihre Realisierungsformen zwischen Aggregation und Integration. Heidelberg: Winter (Sitzungsberichte der Heidelberger Akademie der Wissenschaften, Philosophischhistorische Klasse). Raible, W. (1995). Kulturelle Perspektiven auf Schrift und Schreibprozesse – eine Einführung. In: Raible, W. (Hrsg.). Kulturelle Perspektiven auf Schrift und Schreibprozesse. Elf Aufsätze zum Thema Mündlichkeit und Schriftlichkeit. Tübingen: Narr. Riehl, C. (1995). Der narrative Diskurs und die Verschriftlichung der Volkssprache. Beispiele aus dem Französischen, Italienischen und Deutschen. In: Raible, W. (Hrsg.). Kulturelle Perspektiven auf Schrift und Schreibprozesse. Elf Aufsätze zum Thema Mündlichkeit und Schriftlichkeit. Tübingen: Narr, pp. 37–63. Scholte, H. (1915). Einige sprachliche Erscheinungen in verschiedenen Ausgaben von Grimmelshausens Simplicissimus und Courasche. Beiträge zur Geschichte der deutschen Sprache und Literatur, XL, pp. 268–303. Scholte, H. (1969). Restaurierung des Simplicissimus. In: Weydt, G. (Hrsg.). Der Simplicissimusdichter und sein Werk. Darmstadt: Wissenschaftliche Buchgesellschaft, pp. 422–437. Schuchhardt, W. (1928). Studien zu Grimmelshausen, insbesondere sein Sprachstil. Berlin. Sodmann, T. (2009). Überlegungen zur Erfassung des Grimmelshausen’schen Wortschatzes. Simpliciana, XXXI, pp. 469–476. Sodmann, T. (2013). Wie „teutsch“ ist Grimmelshausens Teutscher Michel? Simpliciana, XXXV, pp. 83–105. Sonderegger, St. (1980). Althochdeutsch. In: Althaus, H., Henne, H., Wiegand, H. E. (Hrsg.). Lexikon der Germanistischen Linguistik. Tübingen, pp. 569–576. Takada, H. (1994). Zur Wortstellung des mehrgliedrigen Verbalkomplexes im Nebensatz im 17. Jahrhundert. Mit einer Beantwortung der Frage, warum die Wortstellung von Grimmelshausens „Simplicissimus“ geändert wurde. Zeitschrift für germanistische Linguistik, 22, pp. 190–219. Törnvall, G. E. (1917). Die beiden ältesten Drucke von Grimmelshausens „Simplicissimus“, sprachlich verglichen. Diss. Phil. Göteborg, Uppsala. Voeste, A. (2010). Im Spannungsfeld von Mündlichkeit und Schriftlichkeit. Populare Techniken der Redewiedergabe in der Frühen Neuzeit. In: Ziegler, A. (Hrsg.). Historische Textgrammatik und Historische Syntax des Deutschen. Traditionen, Innovationen, Perspektiven. Berlin, New York, pp. 965–981. Welke, K. (2007). Einführung in die Satzanalyse. Die Bestimmung der Satzglieder im Deutschen. Berlin, New York: de Gruyter.
Фонология и типология на консонантната хармония
Настоящата студия разглежда фонетико-фонологичните и типологическите характеристики на консонантната хармония, опирайки се на данни от над 60 езика, говорени в различни краища на света. Сред по-конкретните изследвани въпроси са също разликите между консонантната хармония и някои други асимилационни процеси, мотивацията на явлението, изискването за висока степен на сходство между взаимодействащите съгласни, признаците, по които се извършва уподобяването, както и честата маркираност на предаващите сегменти спрямо приемащите при някои асиметрични хармонии. Библиография: Archangeli, D. (1988). Aspects of underspecification theory. Phonology, 5, pp. 183–207. Archangeli, D., Pulleyblank, D. (1994). Grounded phonology. Cambridge, Massachusetts: MIT Press. Bakovic, E. (2003). Vowel harmony and stem identity. Rutgers Optimality Archive. [online], pp.1-35. Available at: http://roa.rutgers.edu Barnes, J. (2002). Positional Neutralization: a Phonologization Approach to Typological Patterns. PhD dissertation. California: University of Berkeley. Bernhardt, B., Stemberger, J. P. (1998). Handbook of Phonological Development: from the Perspective of Constraint-based Nonlinear Phonology. San Diego: Academic Press. Blevins, J. (2004). Evolutionary Phonology: the Emergence of Sound Patterns. New York: Cambridge University Press. Boyce, S. (1990). Coarticulatory organization for lip rounding in Turkish and English. Journal of the Acoustic Society of America, 88, no. 6, pp. 2584–2595. Bradshaw, M. (1999). A cross-linguistic Study of Consonant-tone Interaction. Ohio State University. Browman, C., Goldstein, L. (1989). Articulatory gestures as phonological units. Phonology, vol. 6, no. 2, pp. 201–251. Burov, I. (2013). Les phénomènes de sandhi dans lʼespace gallo-roman. Sofia: Presses universitaires Saint Clément dʼOhrid. Буров, И. (2013–2014). За прозодификацията на афиксите и клитиките. Съпоставително езикознание, XXXVIII, no. 4, с. 56–67; XXXIX, no. 1, с. 55–68. София: УИ „Св. Климент Охридски“. Буров, И. (2014). Хармония и метафония: фонологични и морфологични критерии за класификацията на вокалните асимилации. Годишник на СУ „Св. Климент Охридски“. ФКНФ, 107, София: УИ „Св. Климент Охридски“. Burov, I. (2015, à paraître). Sur les probables interférences phonologiques entre basque et gascon. Lapurdum. Vaux, B. (1996). The status of ATR in Feature geometry. Linguistic Inquiry, 27, no. 1, pp. 175–182. Vihman, M. (1978). Consonant Harmony: its Scope and Function in Child Language. В: Greenberg, J., Ferguson, C., Moravcsik, E. (eds.). Universals of human language, vol. 2: Phonology. Palo Alto, CA: Sanford University Press, рр. 281–334. Gafos, A. (1999). The Articulatory Basis of Locality in Phonology. New York: Garland Publishing. Gerlach, S. R. (2010). The Acquisition of Consonant Feature Sequences: Harmony, Metathesis and Deletion Patterns in Phonological Development. PhD dissertation, University of Minnesota. Gnanadesikan, A. (1997). Phonology with Ternary Scales. PhD dissertation. Amherst: University of Massachusetts. Goad, H. (1997). Consonant Harmony in Child Language: an Optimality-Theoretic Account. In: Hannahs, S. J., Young-Scholten, M. (eds.). Focus on Phonological Acquisition. Amsterdam: John Benjamins, pp. 113–142. Dell, G., Burger, L., Svec, W. (1997). Language Production and Serial Order: a Functional Analysis and a Model. Psychological Review, 104, pp. 123–147. Dresher, E. (2009). The Contrastive Hierarchy in Phonology. Cambridge: Cambridge University Press. Жобов, В. (2004). Звуковете в българския език. София: Сема РШ. Inkelas, S. (1990). Prosodic Constituency in the Lexicon. New York: Garland Publishing. Jessen, M. (1996). The Relevance of Phonetic Reality for underlying Phonological Representation: the Case of Tense Versus Lax Obstruents in German. In: Studia Grammatica 41: Interfaces in Phonology. Berlin: Akademie Verlag, pp. 294–327. Clements, G. (1985). The Geometry of Phonological Features. Phonology Yearbook, 2, pp. 225–252. Clements, G. (1988). Toward a Substantive Theory of Feature Specification. Papers from the Annual Meeting of the North East Linguistic Society, 18, pp. 79–93. Clements, G. (1993a). Un modèle hiérarchique de l’aperture vocalique : le cas bantou. In: Laks, B., Plénat, M. (eds.). De natura sonorum. Essais de phonologie. Paris: PUV, pp. 23–64. Clements, G. (1993б). Lieu dʼarticulation des consonnes et des voyelles. In: Laks, B., Rialland, A. (eds.). Architecture des représentations phonologiques. Paris: Editions du CNRS, pp. 101–145. Clements, G., Hume, E. (1995). The Internal Organization of Speech Sounds. In: Goldsmith, J. (ed.). Handbook of Phonological Theory. Oxford: Blackwell, pp. 245–306. Kowalski, T. (1929). Karaimische Texte im Dialektvon Troki. Cracow. Cruttenden, A. (1978). Assimilation in Child Language and Elsewhere. Journal of Child Language, 5, pp. 373–378. Cook, E.-D. (1993). Chilcotin Flattening and Autosegmental Spreading. Lingua, 91, pp. 149–174. Ladefoged, P. (1975). A Course in Phonetics. New York: Harcourt Brace Jovanovich. Ladefoged, P., Maddieson, I. (1996). The Sounds of the World's Languages. Oxford: Blackwell. Leonard, L., Miller, J., Brown, H. (1980). Consonant and Syllable Harmony in the Speech of Language-disordered Children. Journal of Speech and Hearing Disorders, 45, pp. 336–345. Lee, A. P. (2009). Dorsal Consonant Harmony in Truku Seedik. Language and Linguistics, 10, no. 3, pp. 569–591. Lindau, M. (1975). Features for Vowels. UCLA Working Papers in Phonetics. Los Angeles, 30, pp. 1–28. Löfqvist, A., Baer, T., McGarr, N. S., Story, R. S. (1989). The Cricothyroid Muscle in Voicing Control. Journal of the Acoustic Society of America, 85, pp. 1314–1321. Maddieson, I. (1984). Patterns of Sounds. Cambridge: Cambridge University Press. Mackenzie, S. (2009). Contrast and Similarity in Consonant Harmony Processes. University of Toronto. MacEachern, M. (1999). Laryngeal Cooccurrence Restrictions. New York: Garland Press. Menn, L. (2004). Saving the Baby: Making Sure that Old Data Survive New Theories. In: Kager, R., Pater, J., Zonneveld, W. (eds.). Constraints in Phonological Acquisition. New York: Cambridge University Press, pp. 54–72. Mester, R. A. (1988). Dependent tier Ordering and the OCP. In: Smith, N., Hulst, H. van der (eds.). Features, Segmental Structure and Harmony Processes, vol. 2. Dordrecht: Foris, pp. 127–144. Nater, H. (1989). Some Comments on the Phonology of Tahltan. International Journal of American Linguistics, 55, pp. 24–42. Newins, A., Vaux, B. (2004). Consonant Harmony in Karaim. The Proceedings of the Workshop on Altaic in Formal Linguistics (MITWLP 46), pp. 175–194. Odden, D. (1994). Adjacency Parameters in Phonology. Language, vol. 70, no. 2, pp. 289–330. Ohala, J. (1973). The Physiology of Tone. In: Hyman, L. (ed.). Consonant Types and Tone. Los Angeles, California: University of Southern California, pp. 491–494. Ohala, J. (1993). Coarticulation and Phonology. Language and Speech, vol. 36, pp. 155–170. Ohala, J. (1994). Towards a Universal, Phonetically-based, Theory of Vowel Harmony. In: ICSLP 3. Yokohama, pp. 491–494. Parkinson, F. (1996). The Representation of Vowel Height in Phonology. Ph.D. dissertation, Ohio State University. Ridouane, R., Clements, G. (2009). Bases phonétiques du trait [glotte ouverte] : données berbères. In: 25e Journées dʼEtudes sur la Parole. Dinard, pp. 125–129. Rose, S. (2011). Long-distance Assimilation of Consonants. In: The Blackwell Companion to Phonology, vol. 3. Blackwell Publishing, pp. 1–24. (Blackwell Reference Online). Rose, S., Walker, R. (2004). A Typology of Consonant Agreement as Correspondence. Language, 80, pp. 475–531. Rose, S., Walker, R. (2011). Harmony systems. In: Handbook of Phonological Theory. Second edition. Blackwell Publishing, pp. 240–290. Sagey, E. (1986). The Representation of Features and Relations in Nonlinear Phonology. MIT dissertation. Cambridge, Massachusetts. Smith, N. (1973). The Acquisition of Phonology: a Case Study. Cambridge: Cambridge University Press. Smith, J. (2002). Phonological Augmentation in Prominent Positions. Ph.D. dissertation. Amherst: University of Massachusetts. Stemberger, J. P. (1989). Speech Errors in Early Child Language Productions. Journal of Memory and Language, 28, pp. 164–188. Stemberger, J. P. (1991). Apparent Anti-frequency Effects in Language Production: the Addition Bias and Phonological Underspecification. Journal of Memory and Language, 30, pp. 161–185. Stemberger, J. P. (1996). The Scope of the Theory: Where does “beyond” Lie? Papers from the Regional Meetings, Chicago Linguistic Society, 32, pp. 139–164. Trask, R. L. (1997). The History of Basque. London: Routledge. Walker, R. (2007). Nasal and Oral Consonant Similarity in Speech Errors: Exploring Parallels with Nasal Consonant Harmony. Language and Cognitive Processes, 22, pp. 1073–1113. Frisch, S. (1996). Similarity and Frequency in Phonology. Doctoral dissertation. Evanston, Illinois: Northwestern University. Hyman, L. (2006). Affixation by Place of Articulation: Rare and Mysterious. In: UC Berkeley Phonology Lab Annual Report. University of California, Berkeley, pp. 24–51. Halle, M., Vaux, B., Wolfe, A. (2000). On Feature Spreading and the Representation of Place of Articulation. Linguistic Inquiry, vol. 31, no. 3, pp. 387–444. Hansson, G. O. (2010). Consonant Harmony: Long-distance Interaction in Phonology. Berkeley: University of California Press. Hayward, D. (1988). Remarks on the Omotic Sibilants. In: Cushitic-Omotic: Papers from the International Symposium on Cushitic and Omotic Languages (Cologne, 1986). Hamburg: Helmut Buske, pp. 263–299. Hoberman, R. (1989). Parameters of Emphasis: Autosegmental Analyses of Pharyngealization in Four Languages. Journal of Afro-Asiatic Languages, 1, pp. 73–97. Hualde, H. I. (1991). Basque Phonology. London: Routledge. Chomsky, N., Halle, M. (1968). The Sound Pattern of English. New York: Harper & Row. Schwartz, M., Saffran, E., Bloch, D. E., Dell, G. (1994). Disordered Speech Production in Aphasic and Normal Speakers. Brain and Language, 47, pp. 52–88. Scheer, T. (1999). A Theory of Consonantal Interaction. Folia Linguistica, 32, pp. 201–237. Jun, J. (2004). Place Assimilation. In: Hayes, B., Kirchner, R., Steriade, D. (eds.). Phonetically Based Phonology. Cambridge: Cambridge University Press, pp. 58–86. Ewen, C., Hulst, H. van der (2001). The Phonological Structure of Words. Cambridge: Cambridge University Press.
Образът на имигранта в бразилската художествена проза ‒ историческа перспектива и съвременност
Студията Образът на имигранта в бразилската художествена проза ‒ историческа перспектива и съвременност изследва съвременните интерпретации на темата за имиграцията и на образа на имигранта в бразилската художествена проза от края на ХХ в. И началото на ХХІ в., като разглежда едни от най-значимите произведения на Нелида Пиньон, Милтон Атум, Салим Мигел и Синтия Москович. Засягат се въпросите за развитието на миграционните процеси и създаването на имигрантски общности в Бразилия, както и за изграждането на образа на мигранта в бразилската литература от ХІХ и ХХ в., който предшества актуалните художествени представи за имиграцията. От интердисциплинарна перспектива се изследва начинът, по който проблематиката на миграцията се обвързва с тази на идентичността, активирайки тематиките на мулти- и интеркултурността в ярки литературни творби, които притежават смесените черти на автобиографичното и фикционалното. Библиография: Azevedo, A. (2010). O Cortiço. Vila Nova de Gaia: Eucleia Ed. Almeida, M. A. de. (2002). Memórias de um Sargento de Milícias. São Paulo: Martin Claret. Араня, Ж. П. да Граса. (2008). Ханаан. Двуезично издание. Прев. на бълг. Сн. Томова. София: ИК „Огледало“. Hatum, M. (2006). Dois irmãos. São Paulo: Companhia das Letras. Hatum, M. (2008). Relato de um certo Oriente. São Paulo: Companhia das Letras. Байчинска, Кр., Бакрачева, М., Савова, С. (2009). Статуси на психосоциална идентичност, ценности и психично благополучие в юношеска възраст. София: АИ „Проф. Марин Дринов“. Academia Brasileira de Letras. (2015a). Bibliografia de Nélida Piñon. [online]. Available at: http://www.academia.org.br/abl/cgi/cgilua.exe/sys/start.htm?infoid=460&sid=290 [Accessed: 25 January 2015]. Academia Brasileira de Letras. (2015b). Biografia de Nélida Piñon. [online]. Available at: http://www.academia.org.br/abl/cgi/cgilua.exe/sys/start.htm?infoid=462&sid=290 [Accessed: 25 January 2015]. IBGE – Instituto Brasileiro de Geografia e Estatística. (2007). Brasil: 500 anos de povoamento. Rio de Janeiro: IBGE. [online]. Available at: http://biblioteca.ibge.gov.br/visualizacao/livros/liv6687.pdf [Accessed: 17 September 2014]. IBGE – Instituto Brasileiro de Geografia e Estatística. (2015a). [online]. Available at: http://brasil500anos.ibge.gov.br/estatisticas-do-povoamento [Accessed: 6 February 2015]. IBGE – Instituto Brasileiro de Geografia e Estatística. (2015b). [online]. Available at: http://brasil500anos.ibge.gov.br/territorio-brasileiro-e-povoamento [Accessed: 7 February 2015]. IBGE – Instituto Brasileiro de Geografia e Estatística. (2015v). Censo Demográfico 2010. Nupcialidade, fecundidade e migração. [online]. Available at: http://www.ibge.gov.br/home/estatistica/populacao/censo2010 [Accessed: 9 February 2015]. IBGE – Instituto Brasileiro de Geografia e Estatística. (2015g). Censo Demográfico 2010. Características gerais da população, religião e pessoas com deficiência. [online]. Available at: http://www.ibge.gov.br/home/estatistica/populacao/censo2010 [Accessed: 9 February 2015]. IBGE – Instituto Brasileiro de Geografia e Estatística. (2015d). Os imigrantes alemães no Brasil. [online]. Available at: http://brasil500anos.ibge.gov.br/territorio-brasileiro-e-povoamento/alemaes/os-imigrantes-alemaes-no-brasil [Accessed: 7 February 2015]. Waibel, L. (1949). Princípios da colonização europeia no Sul do Brasil. Revista Brasileira de Geografia [online], Ano XII, Abril-Junho, no. 2, pp. 159–222. Available at: http://biblioteca.ibge.gov.br/visualizacao/periodicos/115/rbg_1949_v11_n2.pdf [Accessed: 9 February 2015]. Veríssimo, É. (2004a). O Tempo e o Vento – Parte 2. O Retrato. São Paulo: Companhia das Letras Ed. Veríssimo, É. (2004b). O Tempo e o Vento – Parte 3. O Arquipélago. São Paulo: Companhia das Letras Ed. Veríssimo, É. (2013). O Tempo e o Vento – Parte 1. O Continente. São Paulo: Companhia das Letras Ed. Guimarães, J. (2011a). A ferro e fogo – Tempo de solidão. São Paulo: J&PM Ed. Guimarães, J. (2011b). A ferro e fogo – Tempo de guerra. São Paulo: J&PM Ed. Guimarães, L. M. P., Vainfas, R. (2007). Sonhos galegos: os espanhóis no Brasil. In: Instituto Brasileiro de Geografia e Estatística. Brasil: 500 anos de povoamento [online]. Rio de Janeiro: IBGE, pp. 101–122. Available at: http://biblioteca.ibge.gov.br/visualizacao/livros/liv6687.pdf [Accessed: 9 December 2014]. Gregory, V. (2007). Imigração alemã: formação de uma comunidade teuto-brasileira. In: Instituto Brasileiro de Geografia e Estatística. Brasil: 500 anos de povoamento [online]. Rio de Janeiro: IBGE, pp. 141–158. Available at: http://biblioteca.ibge.gov.br/visualizacao/livros/liv6687.pdf [Accessed: 10 November 2014]. Grinberg, K. (2007). Nova língua interior: os judeus no Brasil. In: Instituto Brasileiro de Geografia e Estatística. Brasil: 500 anos de povoamento [online]. Rio de Janeiro: IBGE, pp. 123–140. Available at: http://biblioteca.ibge.gov.br/visualizacao/livros/liv6687.pdf [Accessed: 24 November 2014]. Гофман, Ъ. (2000). Представянето на Аз-а във всекидневието. София: ИК „Петър Берон“. Gusdorf, G. (1991a). Les écritures du moi – Lignes de vie 1. Paris: Odile Jacob. Gusdorf, G. (1991b). Auto-bio-graphie – Lignes de vie 2. Paris: Odile Jacob. Deutsche Welle. (2014). As diferentes fases da emigração alemã no Brasil. [online]. Available at: http://www.dw.de/as-diferentes-fases-da-imigra%C3%A7%C3%A3o-alem%C3%A3-no-brasil/a-1195367-1 [Accessed: 12 February 2014]. Ериксън, Е. (1996). Идентичност: младост и криза. София: Наука и изкуство. Castro, S. (1997). Nélida Piñon, “a primeira”. JL – Jornal de Letras, Artes e Ideias, 29.01.1997, 19. Castro, S. (ed.). (2000). História da Literatura Brasileira. 3 vols. Lisboa: Alfa. Castro, S., Olinto, A., Coutinho, E., Cristóvão, F. (2000). Regionalismo e modernidade na prosa contemporânea. In: Castro, S. (dir.). História da Literatura Brasileira. Vol. 3. Lisboa: Alfa, pp. 305–358. Queirós, E. de (2000). A emigração como força civilizadora. Prefacio e fixação de texto Raul Rêgo. Nota introdutória Isabel Pires de Lima. Lisboa: Dom Quixote. Крейпо, Р. Х. (2000). Културна антропология. Как да разбираме себе си и другите. София: Център за изследване на демокрацията/„Лик“. Lejeune, Ph. (1971). L’Autobiographie en France. Paris: A. Colin. Lejeune, Ph. (1980). Je est un autre – L’autobiographie, de la littérature aux médias. Paris: Seuil. Lejeune, Ph. (1986). Moi aussi. Paris: Seuil. Lejeune, Ph. (1996). Le pacte autobiographique. Paris: Seuil. (1ère éd. 1975) Mayer, J. M. (2006). Terra prometida: uma tragédia em 4 atos. Colonização estrangeira como alternativa de política agrária. In: Usos do Passado. XII Encontro Regional de História ANPUH-RJ 2006 [online]. Available at: http://www.rj.anpuh.org/resources/rj/Anais/2006 [Accessed: 9 February 2015]. Machado, A. de A. (2001). Brás, Bexiga e Barra Funda. Laranja da China. São Paulo: Martin Claret. Miguel, S. (2008). Jornada com Rupert. Rio de Janeiro, São Paulo: Record. Монаган, Дж., Джъст, П. (2005). Социална и културна антропология. София: ИК „Захарий Стоянов“. Montello, J. (1986). Manuel Antônio de Almeida. In: Coutinho, A. (dir.) & Coutinho, E. de F. (co-dir.). História da Literatura Brasileira. Vol. 3. Era Romântica. Rio de Janeiro: José Olympio Ed./Universidade Federal Fluminense, pp. 347–353. Moreira, Á. (1954). As amargas, não. Rio de Janeiro. Moscovich, C. (2004). Arquitetura do arco-íris. Rio de Janeiro, São Paulo: Record. Mott, M. L. (2007). Imigração árabe: um certo oriente no Brasil. In: Instituto Brasileiro de Geografia e Estatística. Brasil: 500 anos de povoamento [online]. Rio de Janeiro: IBGE, pp. 179–196. Available at: http://biblioteca.ibge.gov.br/visualizacao/livros/liv6687.pdf [Accessed: 19 September 2014]. Município de Blumenau (2014). História do Município de Blumenau [online]. Available at: http://www.blumenau.sc.gov.br/blumenau/historia [Accessed: 12 February 2014]. Augé, M. (1992). Non-lieux: Introduction à une anthropologie de la supermodernité. Paris: Le Seuil. Holanda, S. B. de (2000). Raízes do Brasil. In: Santiago, S. (coord., sel. e pref.). Intérpretes do Brasil. Vol. 3. Rio de Janeiro: Editorial Nova Aguiar, pp. 899–1102. Olinto, A. (1986). Érico Veríssimo. In: Coutinho, A. (dir.), Coutinho, E. de F. (co-dir.). A Literatura no Brasil. Vol. 5. Era Modernista. Rio de Janeiro: José Olympio Ed./Universidade Federal Fluminense, pp. 436–445. Piñon, N. (2005). A República dos Sonhos. Rio de Janeiro, São Paulo: Record. Piñon, N. (2009). Coração andarilho (memórias). Rio de Janeiro, São Paulo: Record. Placer, X. (1986). O Impressionismo na ficção. In: Coutinho, A. (dir.), Coutinho, E. de F. (co-dir.). A Literatura no Brasil. Vol. 4. Era Realista/Era de Transição. Rio de Janeiro: José Olympio Ed./Universidade Federal Fluminense, pp. 489–516. Prado Júnior, C. (2000). Formação do Brasil Contemporâneo. In: Santiago, S. (coord., sel. e pref.). Intérpretes do Brasil. Vol. 3. Rio de Janeiro: Editorial Nova Aguiar, pp. 1103–1488. Rawet, S. (2004). Contos e novelas reunidos (org. André Seffrin). Rio de Janeiro: Civilização Brasileira. Ramos, R. (coord.), Vasconcelos e Sousa, B., Monteiro, N. G. (2009). História de Portugal. Lisboa: A Esfera dos Livros. Rassier, L. (2014). Salim Miguel, cidadão do mundo, por Luciana Rassier. In: RIC Mais Santa Catarina [online]. Available at: http://ndonline.com.br/florianopolis/plural/139170-escritor-salim-miguel-completa-90-anos.html [Accessed: 30 January 2014, 17 February 2015]. Riedel, D. C. (1986). Experimentalismo. In: Coutinho, A. (dir.), Coutinho, E. de F. (co-dir.). A Literatura no Brasil. Vol. 5. Era Modernista. Rio de Janeiro: José Olympio Ed./Universidade Federal Fluminense, pp. 318–325. Salgado, P. (1972). O Estrangeiro. Rio de Janeiro: José Olympio Ed. Santiago, S. (coord., sel. e pref.) (2000). Intérpretes do Brasil. Vol. 3. Rio de Janeiro: Editorial Nova Aguiar. Seffrin, A. (2004). Samuel Rawet: fiel a si mesmo. In: Rawet, S. Contos e novelas reunidos (org. André Seffrin). Rio de Janeiro: Civilização Brasileira, pp. 9–15. Силгиджиян, Х. (1996). Ерик Ериксън: едно предизвикателство към научните и културните възгледи за жизнения път на човека. В: Ериксън, Е. Идентичност. Младост и криза. София: Наука и изкуство. Sodré, N. W. (1968). Formação histórica do Brasil. 4.ª ed. São Paulo: Editora Brasiliense. Fernandes, F. (2000). A Revolução Burguesa no Brasil. Ensaio de Interpretação Sociológica. In: Santiago, S. (coord., sel. e pref.). Intérpretes do Brasil. Vol. 3. Rio de Janeiro: Editorial Nova Aguiar, pp. 1489–1846. Hahner, J. E. (1993). Pobreza e Política. Os pobres urbanos no Brasil – 1870/1920. Brasília: Editora Universidade de Brasília. Hugan, P. (1980). Demografia Brasileira. São Paulo: Atlas, EDUSP, pp. 99–101.
Молиер и средновековният френски фарс: въпроси на приемствеността
Студията проблематизира твърдените връзки на приемственост между комедиите на Молиер и средновековните френски фарсове. На фона на констатираната липса на конкретност в критическото говорене за тази връзка, възприемана традиционно като подразбираща се, студията обосновава и разработва параметри за структурирана и систематична съпоставка между двата корпуса. Предложеното разширено определение на фарса се вписва в съпоставителна перспектива по отношение на Молиеровите творби и на италианската театрална жанрова форма commedia dell’arte. На тази основа са отхвърлени твърденията за пряк произход и имитация и е изведена хипотезата за близост, изразяваща се в някои заемки на драматургични и сценични похвати. Творческото доразвиване и вписване на тези похвати в класицистичната естетика е изтъкнато чрез кратък съпоставителен анализ на реализациите им в двата корпуса. Разгледани са и редица пиеси на Молиер, традиционно сочени като „фарсове“, а всъщност вдъхновени от други комични театрални традиции. Библиография: Aubailly, J.-C. (1975). Le théâtre médiéval profane et comique. La naissance d’un art. Librairie Larousse. Bergson, H. (1924). Le Rire. Essai sur la signification du comique. Paris: Editions Alcan. Bowen, B. C. (1964). Les caractéristiques essentielles de la farce française et leur survivance dans les années 1550–1620. Urbana: University of Illinois Press. Le dictionnaire de l’Académie françoise, dédié au Roy (1694). [online]. Veuve de J. B. Coignard and J. B. Coignard. Available at: http://books.google.fr/books?id=jEQ8AAAAMAAJ&hl=bg&source=gbs_navlinks_s. Dictionnaire de l'Académie française (1762). [online]. 4th ed. Available at: http://artflsrv02.uchicago.edu/cgi-bin/dicos/pubdico1look.pl?strippedhw=divertissement. Furetière, A. (1690). Dictionnaire universel, contenant généralement tous les mots françois tant vieux que modernes, et les termes de toutes les sciences et des arts... ([Reprod.]) / par feu Messire Antoine Furetière. Ed. A. et R. Leers (La Haye). [online]. Available at: http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k50614b/f658.image Garapon, R. (1957-1). La Fantaisie verbale et le comique dans le théâtre français du Moyen Âge à la fin du XVIIe siècle. Paris: A. Colin. Garapon, R. (1957-2). La permanence de la farce dans les divertissements de cour au XVIIe siècle. In: Cahiers de l'Association internationale des études françaises, no. 9, pp. 117–127. Guardia, J. de (2007). Poétique de Molière: comédie et répétition. Librairie Droz. Lanson, G. (1901). Molière et la farce. La Revue de Paris 1894-1970, no. 5, pp. 129–153. Lebègue, R. (1964). Molière et la farce. Cahiers de l’Association internationale des études françaises, 16, pp. 183–201. Mazouer, Ch. (1998). Le théâtre français du Moyen Âge. Paris: SEDES. Molière (2010-1). Œuvres complètes, tome I. Édition dirigée par Georges Forestier, avec Claude Bourqui. Bibliothèque de la Pléiade, Gallimard. Molière (2010-2). Œuvres complètes, tome II. Édition dirigée par Georges Forestier, avec Claude Bourqui. Bibliothèque de la Pléiade, Gallimard. Palleschi, M. (2005). The Commedia dell'Arte: Its Origins, Development & Influence on the Ballet. Auguste Vestris. [online]. Available at: http://auguste.vestris.free.fr/Essays/Commedia.html. Rey-Flaud, H. (1973). Le cercle magique. Essai sur le théâtre en rond à la fin du Moyen Âge. Paris: Gallimard. Rey-Flaud, B. (1984). La farce, ou La machine à rire: théorie d’un genre dramatique, 1450–1550. Genève: Droz. Rey-Flaud, B. (1996). Molière et la farce. Genève: Droz. Rousse, M. (2004). La scène et les tréteaux. Le théâtre de la farce au Moyen Âge. Orléans: Paradigme. Rousseau, J.-J. (1750). Lettres de Rousseau sur différents sujets. tome troisième. Genève. Sand, M. (1860). Masques et bouffons: (comédie italienne). [online]. Paris: Michel Lévy Frères. Available at: http://books.google.fr/books?id=0hxzTjhpXosC&printsec=titlepage#v=onepage&q&f=false. Serroy, J. (1988). Scapin dramaturge. In: Recherches et travaux. Théâtre et dramaturgie en hommage à Pierre Monnier. Grenoble: Bulletin de l’Université, no. 34. Smith, W. (1920). The Commedia dell’Arte: A Study in Italian Popular Comedy. New York: Columbia University Press. Somaize (1660). Les précieuses ridicules, comédie représentée au Petit Bourbon, nouvellement mise en vers. Auteur: Molière and Somaize. Monographie imprimée. [online]. Available at: consultée sur Gallica: http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k72661r.r=Somaize.langFR. Tissier, A. (1986–2000). Recueil de farces, 1450–1550 (textes annotés et commentés par André Tissier). Genève: Droz, 35–38. Zélinde (1828). Zélinde ou la véritable critique de l’École des femmes. Genève: J. Gay et fils. Молиер, Ж.-Б. (2013). Пиеси в три тома. Прев. К. Кадийски. София: ИК „Нов Златорог“. Недев, М. (2003). Комедия дел Арте – изкуството на импровизацията. Media Times Review. [online], юни 2003. Available at: http://www.mediatimesreview.com/june03/ComediaDelArte.php . Речник на литературните термини (1980). София: Наука и изкуство. Христакиев, К. (2013). Високата комедия на Молиер. Велико Търново: Фабер.
За някои фонотактични паралели на ниво сричка: сравнение на предвокалните позиции в български, английски и унгарски език
Работата представя нелинеен модел на сричката и по-точно, на предвокалните консо­нантни струпвания (предядро) за българския, английския и унгарския език в сравнителен план. За целта се разглеждат консонантните клъстери в началото на думата в трите сравнява­ни езика. Наборът от съгласни демонстрира конкретни „предпочитания“ за дадена позиция в рамките на предядрото и появата им на друго място в структурата е крайно ограничена. Това позволява да се дефинира специфичен модел на групиране на предвокалните съгласни. Тяхното организиране в няколко (по-точно четири) групи разкрива, че независимо от фоно­тактичните особености в трите езика, се наблюдава значителен паралел при конструирането на предядрото. Библиография: Basbøl, H. (1990). Phonological theory. In: Linguistics: The Cambridge Survey. Vol. 1. Linguistic Theory: Foundations. Cambridge: Cambridge University Press, pp. 192–215. Бояджиев, Т., Куцаров, И., Пенчев, Й. (1998). Съвременен български език. София: Петър Берон. Clark, J., Yallop, C. (1995). An Introduction to Phonetics and Phonology. Oxford: Blackwell. Cser, A. (2013). Segmental identity and the issue of complex segments. In: Acta Linguistica Hungarica, 60, 3, pp. 247–264. Durand, J. (1990). Generative and Non-linear Phonology. London: Longman. Durand, J., Siptár, P. (1997). Bevezetés a fonológiába. Budapest: Orisis. Giegerich, H. J. (1992). English Phonology. An Introduction. Cambridge: Cambridge University Press. Harris, J. (1994). English Sound Structure. Oxford: Blackwell. Kassai, I. (1998). Fonetika. Budapest: Nemzeti kiadó. Kenstowitz, M. (1994). Phonology in Generative Grammar. Oxford: Blackwell. Kiefer, F. (ed.) (2003). A magyar nyelv kézikönyve. Budapest: Akademiai kiadó. Kiparsky, P. (1979). Metrical structure assignment is cyclic. Linguistic Inquiry, 10, pp. 421–441. Kiss, K., Kiefer, F., Siptár, P. (1999). Új magyar nyelvtan. Budapest: Orisis. Nhatt, P., Ndayiragije, J., Nikiema, E. (2008). Are branching syllabic constituents really necessary? [online]. Available at: http://www.cunyphonologyforum.net/syllconf.php Selkirk, E. (1982). The Syllable. In: Van der Hulst, H., Smith, N. (eds.). The Structure of Phonological Representations, Part II. Dordrecht: Forris, pp. 337–383. Siptár, P. (1999). Hangtan. In: Kiss, K. É., Kiefer, F., Siptár, P. Új magyar nyelvtan. Budapest: Orisis, pp. 293–390. Smith, J. L. Moreton, E. (2011). Sonority variation in Stochastic Optimality Theory: Implications of markedness hierarchies. In: Parker, S. (ed.). The Sonority Controversy. Berlin: De Gruyter Mouton, pp. 167–194. Törkenczy, M. (1994). A szótag. In: Kiefer, F. (ed.). Strukturális magyar nyelvtan, 2. Fonológia. Budapest: Akademiai kiadó.
Българският заема особено място в семейството на славянските езици. Той е първият писмен славянски език. В ранния си период старобългарският е общ книжовен мезик на славяните, откъдето и алтернативното му име в чужбина - старославянски. По-кьсна форма на езика, приета в Московското княжество, става богослужебен език на православните славяни и носи името църковнославянски. Деветнайсети век заварва българския език драстично променен. За разлика от останалите славянски езици, именното склонение е изчезнало. В глаголната система, тъкмо обратно, се е развила сложна система от времена и наклонения. Речниковият състав изобилства със заемки и чуждоезикови изрази. Но съзнанието, че България е родина на славянската писменост и книжнина, помага на книжовния език да възвърне славянския си речник. Студията представлява опит да се разгледа развитието на българския език през призмата на историята на българите и България. Първата част обхваща периода до XIVв. Втората част е посветена на взаимодействието между балканските езици и възникването на новобългарския език. Библиография: Алисова, Т. Б., Репина, Т. А., Таривердиева, М. А. (1982). Введение в романскую филологию. Москва. Асенова, И. (1989). Балканско езикознание. Основни проблеми на балканския езиков съюз. София, с. 178. Бешевлиев, В. (1981). Прабългарски епиграфски паметници. София: Издателство на Отечествения фронт. Венедиков, И. (1979). Военно и административно устройство на България през IX и X век. София. Българската възрожденска интелигенция. (1988). София: Д-р Петър Берон. Гамкрелидзе, Т. В., Иванов, Вяч. Вс. (1984). Индоевропейский язык и индоевропейцы. Тбилиси. Генчев, И. (1979). Франция в българското духовно възраждане. София: Университетско издателство „Климент Охридски“. Георгиев, В. (1977). Траките и техният език. БАН. Гръцки извори за българската история, том II. (1958). БАН. Дыбо, A.B. (2007). Лингвистические контакты ранних тюрков. Лексический фонд. Пратюркский период. Москва. Златанов, И., Легурска, П. (2018). Народите: амалгама от езици, гени и обичаи. Българска реч, XXIV, (1), с. 79-85. Клари, Р. дьо. (2007). Завоюването на Константинопол 1204 година. ИК „Евро-прес“. Kopah, Д. (2017). Црногорска ,,ресавска школа“, септембар 6. [онлайн]. Достъпно на: http://www.sedmica.me/cmogorska-resavska-skola/ [Посетен на: 11 юни 2025]. Куркина, Л. В. (1992). Диалектная структура праславянского языка по данным южнославянской лексики. Ljubljana. Кънчовъ, В. (1996). Македония. Етнография и статистика. II фототипно изд. София: АИ „Проф. М. Дринов“. Легурска, П. (2015). Трудният пъзел на Балканите. Информатика, граматика, лексикография. Сборник доклади и материали от заключителната конференция. София, с. 149-163. Легурска-Златанова, П. (2018). Ролята на просветните институции за изграждане на национална идентичност. В: Сборник от научна конференция в памет на проф. д.ф.н. Благой Шклифов „Българският език - древен, съвременен, единен“. София: Дио-Мира. Латински извори за българската история. Т. 3. (1965). София: БАН. Македонска, Цв. (1968). Към въпроса за изграждането на фразеологичната система на българския книжовен език. В: Славистичен сборник. Манчев, В. (1982). Спомени. Дописки, писма. Библиотека „Спомени“. София: Издателство на Отечествения Фронт. Манчев, Кр. (2001). История на балканските народи. Том 1. [онлайн]. Достъпно на: https://chitanka.info/text/5818/32#textstart [Посетен на: 11 юни 2025]. Милетич, Л. (2003). Разорението на тракийските българи през 1913 г. фототипно издание. София: „Български бестселър“. Митова-Джонова, Д. (1989). Общонародното и регионалното в културно-историческо развитие на Дунавската равнина. София: БАН. Мудрак, О. А. (2005). Заметки о языкее и культуре дунайских булгар. Аспекты компаративистики, (1), pp. 85-106. [онлайн]. Достъпно на: http://starling. rinet. ru/Text s/bul gar. pdf [Посетен на: 11 юни 2025]. Мутафчиева, В. (1993). Кърджалийско време. София: Издателство на БАН. Николаев, С. Л. (1984). „Кавказоидные“ элементы палеобалканского субстрата. В: Античная балканистика. Москва. Николаев, С. Л. (1985). Северокавказские заимствования в хеттском и древнегреческом. В: сб. Древняя Анатолия. М. Откупщиков, Ю. В. (1986). Фрако-карийские изоглоссы - Балкани в контексте Средиземноморья. Проблемы реконструкции языка и культуры. Москва, с. 171-173. Откупщиков, Ю. В. (1988). Догреческий субстрат. Ленинград: Издательство ЛГУ. Панчева, Е. (2006). Статистика на предикативността у Св. Патриарх Евтимий Търновски. Дисертация на тема: Фразата в житията и похвалните слова на Св. Патриарх Евтимий Търновски. СУ. Петров, Д. (2014). Българското образование - поглед назад и напред. [онлайн]. Достъпно na: https://offnews.bg/analizi/balgarskoto-obrazovanie-pogled-nazad-i-napred-325835.html [Посетен на: 11 юни 2025]. Радев, С. (1994). Ранни спомени. В Галата-сарайския лицей. София. [онлайн]. Достъпно на: http://www.slovo.bg/showwork.php3?AuID= 101&amp;WorkID=2395&amp;Level=2 [Посетен на: 11 юни 2025]. Радичева, M. (2013). Значение на падежните грамеми в старочешки в съпоставка със среднобългарски език. СУ. Развитие этнического самосознания славянских народов в эпоху раннего средневековья. (1982). Москва: Наука. Rannusio, P. (1604). Della guerra di Costantinopoli per la restitutione de gl'imperatori Comneni fatta da sig. venetiani et francesi Taimo 1204. Publication date 1604. Book from the collections of National Central Library of Rome. Саенко, М. Н. (2015). История далматинского и балкано-романских языков с точки зрения лексикостатистики. Journal of Language Relationship. Вопросы языкового родства, 13, 4. Салгънджиевъ, Ст. (1906). Лични дела и спомени по възраждането на Солунските и Серски Българи или 12-годишна жестока неравна борба съ гръцката пропаганда. Пловдивъ: Печатница „Трудъ“ на П. Беловеждовъ. Седов, В. В. (2005). Славяне. Историко-археологическое исследование. Москва: Институт Археологии Российской Академии наук, Знак. Селищев, А. (1931). Славянское население в Албании. Издание Македонского Научного Института. София. Снегаров, И. (1995). История на Охридската Архиепископия. Том 1. От основаването и до завладяването на Балканския полуостров от турците. Второ издание. София: АИ „Проф. Марин Дринов“. [online]. Достъпно на: http://www.promacedonia.org/is/is_2_8.html [Посетен на: 11 юни 2025]. Сотирович, В. Б. (2014). О етничком идентитету Српскохрватског или Хрватскосрпског езика. — из jужнословенске догаhаjнице: Збирка одабраних чланака. Вилнус: ШтампариJа Литванског едуколошког универзитета, „Едукологиjа“. Граматика на старобългарския език. (1991). Институт за български език. Старостин, С. А. (1988). Индоевропейско-северокавказские изоглоссы. В: Древний Восток. Этнокультурные связи. Т. XXX. Москва. Стойков, Ст. (1963). Основното диалектно деление на български език. В: Славянска филология. Т. III. София. Стойков, Ст. (2002). Българска диалектология. 4-то фототипно изд. София: Акад. изд. „Проф. Марин Дринов“. Тодоров, Г. (2001). Дълбокото възраждане на България - времето и делото на св. Пимен Зографски. Култура, бр. 39 (2200), 9 ноември 2001. Толстой, Н. И. (1997). Славянская лексика в ареальном аспекте. В: Избранные труды, т. I. Славянская лексикология и семасиология. Тотоманова, А.-М. (2009). Среднобългарският вокализъм. [онлайн]. Достъпно на: https://emedievalia.uni-sofia.bg/statii-dokladi-presentacii/srednobalgarskiyat-vokalizam [Посетен на: 11 юни 2025]. Тотоманова, А.-М. Някои щрихи към развоя на деепричастията и отглаголните наречия. Достъпно от: https://www.academia.edu/10644744 (Посетен на: 11 юни 2025). Трифонов, Ю. (1940). Сръбско-българска безюсова редакция в старата книжнина на южните славяни. В: Македонски преглед, XII, 2. Трубецкой, Н. С. (1927). Общеславянский элемент в русской культуре. В: К проблеме русского самопознания. Париж. Тяпко, Г. Г. (2006). Хорватское „триязычье“ в начале XXI в. В: Тяпко, Г. Г. Глобализация - этнизация: этнокультурные и этноязыковые процессы. Кн. 2. Ин-т славяноведения РАН. Москва: Наука, с. 153-173. Фасмер, М. (1964-1973). Этимологический словарь русского языка. Т. I-IV. Москва. Choniatae, N. (1835). Historia. Bonn. Цивьян, T. В. (1990). Лингвистические основы балканской модели мира. Москва: Наука. Щепкин, В. М. (1899). Рассуждение о языке Саввиной книги. С.-Петербург. Banac, I. (1983). The Confessional „Rule“ and the Dubrovnik Exception: The Origins of the „Serb-Catholic“ Circle in Nineteenth-Century Dalmatia. Slavic Review, 42 (3). Birnbaum, H. (1970). Four Approaches to Balto-Slavic. In: Donum Balticum. Bratanie, B. (1951). Uz problem doseljenja juznih Slavena. In: Zbornik radova Folozofskog Fakulteta Sveucilista u Zagrebu, pp. 221-248. Casritiss, H. (1972). Die Okkupation Thrakiens durch die Perser und der Sturz des athenischen Tyrannen Hippias. Chiron, 2, pp. 1-5. Gelb, C. Do-Support: Historical Roots and Current Usages. [online]. Available at: https://studylib.net/doc/13082307/do-support---historical-roots-and-current-usages-introduct... [Accessed: 11 June 2025]. Encyclopadia Iranica. Commerce In the Achaemenid period. [online]. Available at: http://www.iranicaonline.org/articles/commerce-ii [Accessed: 11 June 2025]. Faroqhi, S., McGowan, Br., Pamuk, S. (1997). An Economic and Social History of the Ottoman Empire, Volume 2. Goedemans, R, Hulst, H. van der. (2013). Weight-Sensitive Stress. In: Dryer, M. S., Haspelmath, M. (eds.) The World Atlas o f Language Structures. Online. Leipzig: Max Planck Institute for Evolutionary Anthropology. [online]. Available at: http://wals.info/chapter/15 [Accessed: 11 June 2025]. Graebner, M. D. (1975). The role of the Slavs within the Byzantine Empire, 500-1018. New Brunswick, New Jersey. Hallock, R.T. (1978). Selected Fortification Texts, Cahiers de la Delegation Archeologique Francaise en Iran 8. Jakobson, R. (1931). Uber die phonologischen Sprachbunde. TCLP, (4), pp. 234-240. Jirecek, K. (2011). Geschichte der Serben. Gotha. Kushniarevich, A. et all. (2015). Genetic Heritage of the Balto-Slavic Speaking Populations: A Synthesis of Autosomal, Mitochondrial and Y-Chromosomal Data. PLoSONE, 10, (9). e0135820. [online]. Available at: https://doi.org/10.1371/journal.pone.0135820 [Accessed: 11 June 2025]. Lindstedt, J. (2000). Linguistic Balkanization: Contact-induced change by mutual reinforcement. In: Gilbers, D., Nerbonne, J., Schaeken, J. (eds), Languages in Contact Studies in Slavic and General Linguistics, vol. 28. Amsterdam & Atlanta. Madgearu, A. (2016). Defending the passes in the Haemus mountains. From clausura to kleisoura. Calaraci. Sala, M. (coord), Birladeanu, M., Iliescu, M., Macarie, L., Nichita, I., Ploae-Hanganu, M., Theban, M, Vintila-Radulescu, I. (1988). Vocabularul reprezentativ al limbilor romanice. Bucuresti: Editura Stiintifica si Enciclopedica. Merlini, M. (2009). Neo-Eneolithic Literacy in Southeastern Europe: an Inquiry into the Danube, Biblioteca Brukenthal XXXIII. Miletic, L. (1903). Das Ostbulgarische. Wien: D. Holder. Murray, J. (1884). The Academy. Alexander and Shephrard, p. 68. Nutton, V. (2004). Ancient Medicine. London and New York: Routledge. Pereltsvaig, A. (2011). Uzbek, “the penguin of Turkic languages". [online]. Available at: http://wvvw.languagesoftheworld.info/language-families/uzbek-the-penguin-of-turkic-languages.html [Accessed: 21 December 2016]. Royal Frankish Annals and Nithard‘s Histories. (1972). In: Carolingian Chronicles: (Translated by Bernhard Walter Scholz with Barbara Rogers). The University of Michigan Press. Schramm, G. (1997). Ein Damm bricht. Die romische Donaugrenze und die Invasionen des 5-7. Jahrhunderts in Lichte der Namen und Worter. R. Oldenbourg Verlag. Sherratt, A. (1981). Plough and pastoralism: aspects of the secondary products revolution. Pattem o f the Past: The studies in honour o f David Clark. Cambridge: Cambridge University Press. Turkic etymology. [online]. Available at: http://starling.rinet.ru/ Turkic etymology// *sll / *sil [Accessed: 11 June 2025]. Vasmer, M. (1941). Die Sloven in Griechenland. Berlin: Verlag der Akademie der Wissenschaften. Zoltan, A. (2013). Славянские диалекты Карпатского бассейна во время прихода венгров (IX в.). Studia Slavica Hung, 58, 1, pp. 209-218.
Авторски права (c) 2025 Годишник на СУ "Св. Климент Охридски" - ФКНФ
Вокалната хармония и метафонията са два процеса на уподобяване на гласни, коренно различни по своето естество. По-конкретно, смята се, че хармонията представлява пренос на диференциални признаци от гласна в силна позиция към гласни в слаба позиция, докато метафонията предполага точно обратния тип пренос: от слаб към силен елемент. Тази опозиция „силен/слаб“ би могла да бъде дефинирана на базата на фонологични, морфологични или психолингвистични критерии: ударен/неударен, корен/афикс, маркиран/немаркиран, начален/неначален и т.н. Анализирайки различни случаи на вокални асимилации в над 50 езика, говорени в различни краища на света, настоящата студия си поставя за цел да открои и други съществени разлики между двете явления. Библиография: Anderson, J., Durand, J. (1993). Segments non-spécifiés et sous-spécifiés en phonologie de dépendance : le yawelmani et les autres dialectes du yokuts. In: Laks, B., Rialland, A. (eds). Architecture des représentations phonologiques. Paris: Editions du CNRS, pp. 233-253. Encrevé, P. (1988). La liaison avec et sans enchaînement. Phonologie tridimensionnelle et usages du français. Paris: Les Editions du Seuil. Archangeli, D. (1988). Aspects of underspecification theory. Phonology, vol. 5, pp. 183-207. Bakovic, E. (2003). Vowel harmony and stem identity. Rutgers Optimality Archive. [online], pp. 1–35. Available at: http://roa.rutgers.edu [Accessed: 2003]. Barnes, J. (2002). Positional Neutralization: a Phonologization approach to Typological Patterns. Ph.D. dissertation. California: University of Berkeley. Baroni, M., Vanelli, L. (2000). The relationship between vowel length and consonantal voicing in Friulian. In: Repetti, L. (ed.). Phonological Theory and the Dialects of Italy. Amsterdam/Philadelphia: John Benjamins Publishing Co, pp. 13-44. Bec, P. (1968). Les interférences linguistiques entre gascon et languedocien dans les parlers du Comminges et du Couserans. Paris : PUF. Bec, P. (1995). La langue occitane. 6e édition corrigée. PUF : Paris. Бояджиев, Ж. (1997). Увод в езикознанието. Пловдив: Христо Г. Данов. Буров, И. (2010). Гасконският диалект – мост между галороманското и иберороманското езиково пространство. В: Езици и Култури в диалог. София: УИ „Св. Климент Охрид­ски“, с. 81-91. Burov, I. (2013). Les phénomènes de sandhi dans l’espace gallo-roman. Sofia: Edition de l’Université Saint Clément d’Ohrid. Буров, И. (под печат). За прозодификацията на афиксите и клитиките. Съпоставител­но езикознание. София: УИ „Св. Климент Охридски“. Vaux, B. (1996). The status of ATR in Feature geometry. Linguistic Inquiry, vol. 27, no. 1, pp. 175-182. Geng, K., Mooshammer, C. (2004). The Hungarian palatal stop: phonological considerations and phonetic data. ZAS Papers in linguistics, 37, pp. 221-246. Goldsmith, J. (1979). Autosegmental Phonology. New York: Garland Press. Grammont, M. (1939). Traité de phonétique. Paris: Delagrave. Dell, F. (1985). Les règles et les sons. Introduction à la phonologie générative. 2e édition revue et corrigée. Paris: Hermann. Dell, F. (1993). Assimilations supralaryngales dans deux parlers de la Chine méridionale. In: Laks, B., Rialland, A. (eds.). Architecture des représentations phonologiques. Paris: Editions du CNRS, pp. 173-185. Inkelas, S. (1990). Prosodic constituency in the Lexicon. New York: Garland Publishing. Kabore, R., Tchagbale, Z. (1998). ATR, ouverture et arrondissement vocaliques dans quelques systèmes africains. Faits de langues. Les langues d’Afrique subsaharienne, vol. 6, no. 11, pp. 467-490. Ćavar, M. (2007). ATR in Polish. Journal of Slavic Linguistics, 15, pp. 207-228. Casali, R. (1995). Labial opacity and roundness harmony in Nawuri. Natural Language & Linguistic Theory, 13, pp. 649-663. Kaun, A. (2004). The typology of rounding harmony. In: Hayes, B., Kirchner, R., Steriade, D. (eds.). Phonetically based Phonology. Cambridge: Cambridge University Press, pp. 87-116. Kaye, J., Lowenstamm, J., Vergnaud, J-R. (1988). La structure interne des éléments phonologiques : une théorie du charme et du gouvernement. Recherches linguistiques de Vincennes, 17, pp. 109-134. Clements, G. (1985). The geometry of phonological features. Phonology Yearbook, 2, pp. 225-252. Clements, G. (1988). Toward a substantive theory of feature specification. In: Papers from the Annual Meeting of the North East Linguistic Society, 18, pp. 79-93. Clements, G. (1993a). Un modèle hiérarchique de l’aperture vocalique : le cas bantou. In: Laks, B., Plénat, M. (eds.). De natura sonorum. Essais de phonologie. Paris: PUV, pp. 23-64. Clements, G. (1993б). Lieu d’articulation des consonnes et des voyelles. In: Laks, B., Rialland, A. (eds.). Architecture des représentations phonologiques. Paris: Editions du CNRS, pp. 101-145. Clements, G., Hume, E. (1995). The internal organization of speech sounds. In: Goldsmith, J. (ed). Handbook of Phonological Theory. Oxford : Blackwell, pp. 245-306. Ladefoged, P. (1975). A Course in Phonetics. New York: Harcourt Brace Jovanovich. Ladefoged, P., Maddieson, I. (1996). The Sounds of the World’s Languages. Oxford: Blackwell. Léon, P. (1998). Phonétisme et prononciations du français. Paris: Nathan. Lindau, M. (1975). Features for vowels. UCLA Working Papers in Phonetics, 30, pp. 1-28. Loporcaro, M. (1988). History and geography of raddoppiamento fonosintattico: remarks on the evolution of a phonological rule. In: Certamen Phonologicum. Turin: Rosenberg & Sellier, pp. 341-387. Loporcaro, M. (2000). Stress stability under cliticization and the prosodic status of romance clitics. In: Repetti, L. (ed.). Phonological Theory and the Dialects of Italy. Amsterdam/Philadelphia: John Benjamins Publishing Co, pp. 137-168. Lloret, M-R. (2007). On the nature of vowel harmony: spreading with a purpose. In: Bisetto, A., Barbieri, F. (eds.). Proceedings of the XXXIII Incontro di Grammatica Generativa, pp. 15-35. McCormick, S. (1982). Vowel Harmony and Umlaut: Implications for a Typology of Accent. PhD. dissertation. Cornell University. Malmberg, B. (1979). La phonétique. 12e édition. Paris: PUF. Majors, T. J. (1998). Stress Dependent Harmony: Phonetic Origins and Phonological Analyses. Ph.D. dissertation. University of Texas at Austin. Monachesi, P. (1996). On the representation of Italian clitics. In: Kleinhenz, U. (ed.). Studia Grammatica 41: Interfaces in Phonology. Berlin: AkademieVerlag, pp. 83-101. Mohanan, K. (1986). The Theory of Lexical Phonology. Reidel, Dordrecht. Nespor, M., Vogel, I. (1983). Prosodic structure above the word. In: Cutler, A., Ladd, D. R. (eds.). Prosody: Models and Measurements. New York, Tokyo: Springer-Verlag, pp. 123-140. Nespor, M., Vogel, I. (1986). Prosodic Phonology. Dordrecht: Foris. Nguyen, N., Fagyal, Z. (2008). Acoustic aspects of vowel harmony in French. Journal of Phonetics, vol. 36, no. 1, pp. 1-27. Nikov, M. (1992). Phonétique générale et française. Sofia: Presses universitaires St. Kliment Ohridski. Ohala, J. (1994). Towards a universal, phonetically-based, theory of vowel harmony. In: ICSLP3. Yokohama, pp. 491-494. Parkinson, F. (1996). The Representation of Vowel Height in Phonology. Ph.D. dissertation. Ohio State University. Peperkamp, S. (1996). On the prosodic representation of clitics. In: Kleinhenz, U. (ed.). Studia Grammatica 41: Interfaces in Phonology. Berlin: Akademie Verlag, pp. 102-127. Peperkamp, S. (2002). L’acquisition de la phonologie et ses conséquences pour la théorie linguistique. Habilitation à diriger des recherches, EHESS. Plénat, M. (1993). Observations sur le mot minimal français. L’oralisation des sigles. In: Laks, B., Plénat, M. (eds.). De natura sonorum. Essais de phonologie. Paris: PUV, pp. 143-172. Ringen, C., Vago, R. (1998). Hungarian vowel harmony in Optimality Theory. Phonology, 15, pp. 393-416. Rossi, M. (2005). Un modèle de traits pour la description du système phonologique du latin. In: Essais de phonologie latine. Sous la dir. de C. Touratier. Aix-en-Provence: Publications de l’Université de Provence, 2005, pp. 11-24. Rhodes, R. (2010). A Survey of Vowel Harmony with Special Focus on Neutral Segments, Glides and Diphthongs. Prospectus for the Ph.D. in linguistics. Berkeley: University of California. Rose, S., Walker, R. (2011). Harmony systems. In: The Handbook of Phonological Theory. Second edition. Blackwell Publishing, pp. 240-290. Selkirk, E. (1978). On prosodic structure and its relation to syntactic structure. In: Fretheim, T. (ed.). Nordic Prosody II. Trondheim, pp. 111-140. Selkirk, E. (1980). Prosodic domains in phonology: Sanskrit revisited. In: Juncture. Aronoff, M. Kean, M.-L. (eds.). Saratoga: Anma Libri, pp. 107-129. Selkirk, E. (1984). Phonology and Syntax: the Relation between Sound and Structure. Massachusetts: MIT Press. Selkirk, E. (1986). On derived domains in sentence phonology. In: Phonology Yearbook 3. Cambridge University Press, pp. 371-405. Szende, T., Kassai, G. (2007). Grammaire fondamentale du hongrois. Paris: L’Asiathèque. Smith, J. (2002). Phonological Augmentation in Prominent Positions. Ph.D. dissertation. Amherst: University of Massachusetts. Walter, H. (1975). La dynamique des phonèmes dans le lexique français contemporain. Paris: France Expansion. Flemming, E. (2004). Contrast and perceptual distinctiveness. In: Hayes, B., Kirchner, R., Steriade, D. (eds.). Phonetically based Phonology. Cambridge: Cambridge University Press, 2004, 232-276. Hyman, L. (1985). A Theory of Phonological Weight. Dordrecht: Foris. Halle, M., Vaux, B., Wolfe, A. (2000). On feature spreading and the representation of place of articulation. Linguistic Inquiry, vol. 31, no. 3, pp. 387-444. Hajek, J. (2000). How many moras? Overlength and maximal moraicity in Italy. In: Repetti, L. (ed.). Phonological Theory and the Dialects of Italy. Amsterdam/Philadelphia: John Benjamins Publishing Co, pp. 111-135. Hayes, B. (1989а). The prosodic hierarchy in meter. In: Kiparsky, P., Youmans, G. (eds.). Rhythm and Meter. Orlando: Academic Press, pp. 201-260. Hayes, B. (1989б). Compensatory lengthening in Moraic phonology. Linguistic Inquiry, vol. 2, no. 20, pp. 253-306. Hayes, B. (1995). Metrical Stress Theory. Principles and Cases Studies. Chicago and London: University of Chicago Press. Hayes, B., Steriade, D. (2004). The phonetic bases of phonological markedness. In: Hayes, B., Kirchner, R., Steriade, D. (eds.). Phonetically based Phonology. Cambridge: Cambridge University Press, pp. 1-33. Hayes, B., Kirchner, R., Steriade, D. (eds.). (2004). Phonetically based Phonology. Cambridge: Cambridge University Press. Hume, E., Johnson, K. (eds.). (2001). The Role of Speech Perception in Phonology. San Diego: Academic Press. Chomsky, N., Halle, M. (1968). The Sound Pattern of English. New York: Harper & Row. Schurr, F. (1956). La diphtongaison romane. Revue de linguistique romane, 20, pp. 107-144, pp. 161-248. Ewen, C., Hulst, H. van der (2001). The Phonological Structure of Words. Cambridge: Cambridge University Press. Jacobs, H. (1993). La palatalisation gallo-romane et la représentation des traits distinctifs. In: Laks, B., Rialland, A. (eds.). Architecture des représentations phonologiques. Paris: Editions du CNRS, 147-171.
Статус и употреби на един в съвременния български език
В съвременния български език рекатегоризацията на числителното един е достигнала етап, при който паралелно съществуват три омонимични части на речта. В писмения език числителното, неопределителното местоимение и неопределителният член са морфологически неразличими; омонимията не е пълна, поне според тради-ционно установилото се стандартно мислене, което отхвърля възможността един да бъде форма и на числителното. В синтактичен план разграничаването на омонимите се затруднява от това, че в роля на зависими (dependents) и трите заемат еднаква позиция и функционират като детерминативи. Широко използваният заместващ лексикален тест с някой/някакъв невинаги дава категоричен отговор. В немалко случаи се разчита на семантиката, но там има напластяване на значения. На този фон навлизаме в дискусията за съществуването на неопределителен член един. След дълги години на отричане, в по-ново време известен превес сред българистите има становището за съществуване на такъв неопределителен член, но се изказват и определени резерви. Както нерядко се получава при тричленни категории от смесен тип, каквато е категорията определеност/неопределеност, проблемът се появява не при синтетично изразената част на опозициите, а в аналитичната част, доколкото се оспорва граматикализацията на функционалната дума. На базата на стандартен тест (по Крофт 2000) стигаме до заключението, че граматикализацията на един е непълна и неравномерна спрямо определен брой параметри. Библиография: Abbott, B. (1997). Definiteness and existentials. Language, 73, pp. 103-109. Андрейчин, Л. Д. (1942). Основна българска граматика. София: Хемусъ. Андрейчин, Л. Д. (1978). Основна българска граматика. София: Наука и изкуство. Андрейчин, Л., Попов, К., Стоянов, Ст. (1977). Граматика на българския език. София: Наука и изкуство. Радева, В. (2004). Български тълковен речник. София: Хермес. Бояджиев, Т. (1970). Значение и употреба на един в рупските говори. Известия на ИБЕ, XIX, с. 743-750. Бояджиев, Т., Куцаров, И., Пенчев, Й. (1998). Съвременен български език. София: Петър Берон. Буров, С. (2004). Познанието в езика на българите. В. Търново: Фабер. Chvany, C. (1983). On ‘Definiteness’ in Bulgarian, English and Russian. In: Flier, M. (ed.), American contributions to the ninth international congress of Slavists, 71, Kiev, September 1983. Vol. I, Linguistics, Columbus, OH: Slavica, pp. 71-92. Comrie, B. (1985). Tense. Cambridge: Cambridge University Press. Croft, W. (2000). Explaining language change. An evolutionary approach. Harlow: Longman. Petkov, P., Dimova, A., Slivkova-Steinkuhler, D., Dentscheva, E., Igla, B. (2002). Deutsche Grammatik im Vergleich mit der Grammatik der bulgarischen Sprache, P. Petkov (Herausgeber). В. Търново: Faber. Duskova, L. (1997). Expressing indefiniteness in English. Acta Universitatis Carolinae - Phililogica 5. Prague Studies in English XXII, pp. 33-50. Fodor, J. D., Sag, I. (1997). Referential and quantificational indefinites. In: Readings in the philosophy of language, pp. 475-521. Георгиев, С. ([1967] 1978). Лексико-морфологическа модификация на първичното числително един в съвременния български език. В: Пашов (съст.) Помагало по българска морфология. Имена. София: Наука и изкуство, с. 397-410. Георгиев, С. (1993). Българска морфология. В. Търново: Абагар. Герджиков, Г. (1978). За системно обусловените значения на граматическите категории. В: Славистични изследвания, 4, с. 73-78. Герджиков, Г. (2000). Отношения между членами языковых корреляции. Съпоставително езикознание, XXV,1, с. 56-69. Герджиков, Г. (2013). Избрани студии и статии по езикознание, съст. К. Алексова. София: Университетско издателство „Св. Климент Охридски“. Гилин, Р. (1982). Морфологична класификация на определителния член в българския език. Съпоставително езикознание, VII, 3, с. 16-22. Givon, T. (1995). Functionalism and grammar. Amsterdam/Philadelphia: Benjamins. Граматика на съвременния книжовен български език. Т. 2 - Морфология. (1983). София: Изд. на БАН. Friedman, V. (1982). The questions of a Bulgarian indefinite article. In: Butler, T. (ed.), Bulgaria - Past & Present (pp. 334-340). Columbus, OH: American Association for the Advancement of Slavic Studies. Guentcheva, Z. (1987). Edin ≪Un≫ et l’indetermination en bulgare. Revue des etudes slaves, LIX, 3, pp. 571-583. Hawkins, J. (1991). On (in)definite articles: implicatures and (un)grammaticality prediction. Journal of Linguistics, 27, 2, pp. 405-442. Huddleston, R. (1984). Introduction to the Grammar of English. Cambridge: Cambridge University Press. Huddleston, R. Pullum, G. K. (2002). The Cambridge grammar of the English language. Cambridge: Cambridge University Press. Иванчев, Св. (1957/1978). Наблюдения върху употребата на члена в българския език. Български език, VII, 6, с. 499-524. Jespersen, O. ([1924] 1965). The philosophy of grammar. New York: Norton. Кабакчиев, К. (1990). Отново за разновидностите на неопределеността в българския език: Концептуална неадекватност, терминологична непоследователност и други проблеми. Съпоставително езикознание, XV, 6, с. 41-49. Куцаров, И. (2007). Теоретична граматика на българския език. Пловдив: УИ „Паисий Хилендарски“. Куцаров, И. (2011). Актуална морфология. Пловдив: УИ „Паисий Хилендарски“. Лакова, М. (1987). Синтактични позиции на неквантифицираните именни фрази в българското изречение. В: Втори международен конгрес по българистика. Съвременен български език. Доклади, т. 3, София: БАН, с. 420-429. Лакова, М. (1995). Конверсия при словоформи в съвременния български книжовен език в съпоставка с руския, полския и българския език. В: Станков, В. (съст.), Проблеми на граматичната система на българския език, т. 1, София: АИ „Проф. М. Дринов“, с. 6-50. Лакова, М. (2002). Принципът на конструктивизма в граматичната семантика на българското просто изречение. София: АИ „Проф. Марин Дринов“. McArthur, T. (1981). Longman lexicon of contemporary English. Harlow: Longman. Biber, D., Johanson, S., Leech, G., Conrad, S., Finegan, E. (1995). Longman grammar of spoken and written English. Harlow: Longman. Lyons, Ch. (2003). Definiteness. Cambridge: Cambridge University Press. Lyons, J. (1977). Semantics. Cambridge: Cambridge University Press. Маслов, Ю. С. (1981). Грамматика болгарского языка. Москва: Высшая школа. Маслов, Ю. С. (1982). Граматика на българския език. София: Наука и изкуство. Mayer, G. (1988). Article use in generic .e-sentences in Bulgarian and English. In: Schenker, A. (ed.), American contributions to the tenth international congress of Slavists, Sofia, Sept. 1988. Linguistics. Columbus, OH: Slavica, pp. 243-256. Ницолова, Р. (1978). За значението на българските неопределителни местоимения. В: Пашов (съст.) Помагало по българска морфология. Имена. София: Наука и изкуство, с. 384-396. Ницолова, Р. (1978). Интензифициращите местоимения в славянските езици. В: Славистични изследвания, (4), с. 181-189. Ницолова, Р. (1983). Общото и специфичното в българската местоименна система в сравнение с другите славянски езици. В: Първи международен конгрес по българистика, София 23 май - 3 юни 1981. Доклади. Исторически развой на българския език, т. 3, София: БАН, с. 34-40. Ницолова, Р. (1986). Българските местоимения. София: Наука и изкуство. Nicolova, R. (2017). Bulgarian Grammar. Translated by Ch. Stamenov. Berlin: Frank & Timme. Първев, Х. (1975). Очерк по история на българската граматика. София: Наука и изкуство. Пашов, П. (съст.). (1978). Помагало по българска морфология. Имена. София: Наука и изкуство. Пашов, П. ([1964]1978). По някои въпроси на числителните имена като части на речта. В: Пашов (съст.) Помагало по българска морфология. Имена. София: Наука и изкуство, с. 384-396. Пашов, П. (1989). Практическа българска граматика. София: Народна просвета. Пашов, П. (1990). Наблюдения върху българския определителен член в плана на израза. Език и литература, XLV, 5-6, с. 6-22. Payne, J., Pullum, G., Scholz, B., Berlage, E. (2013). Anaphoric Oneand Its Implications. Language, 89, pp. 794-829. Pearl, L., Mis, B. (2016). The Role of Indirect Positive Evidence in Syntactic Acquisition: A Look at Anaphoric One. Language, 92, 1, pp. 1-30. Пенчев, Й. (1984). Строеж на българското изречение. София: Наука и изкуство. Quirk, R., Greenbaum, S., Leech, G., Svartvik, J. (1985). A Comprehensive grammar of the English language. Harlow: Longman. Ро Хауге, Х. (1981/1983). За семантиката на неопределителното местоимение някой. В: Първи международен конгрес по българистика, София, 23 май - 3 юни 1981. Доклади. Исторически развой на българския език, т. 2. София: БАН, с. 111-116. Ро Хауге, Х. (1987). Опит за тълкуване на генеричната употреба на един в българския език. В: Втори международен конгрес по българистика. Съвременен български език. Доклади, т. 3. София: БАН, с. 442-446. Ra Hauge, K. (1999). A Short grammar of contemporary Bulgarian. Bloomington: Slavica. Речник на българския език. (1977-). София: Изд. на БАН, т. 4 (1984). Ревзин, И. И. (1978). Структура языка как моделирующей системы. Москва: Наука. Рилски, Неофит. (1835). Болгарска грамматiка. Крагуевац. Robins, R. H. (1966). General linguistics. Bloomington: Indiana University Press. Шамрай, Т. (1987). Типологична характеристика на категорията определеност/неопределеност (върху материал от български и фински език). Годишник на Софийския университет, ФСФ, Езикознание, т. 80-81, с. 126-177. Шамрай, Т. (1989). Членувани и нечленувани имена в българския език. София: Народна просвета. Scatton, E. (1984). A Reference grammar of modern Bulgarian. Columbus, OH: Slavica. Стаменов, Х. (1984). Някои наблюдения върху употребата на един за изразяване на неопределеност /в сравнение с английски език/. В: Втори колоквиум по български език, 20-24 август 1984. Научни материали, част II, София, с. 63-76. Стаменов, Х. (1987). Показателят за неопределеност един и предикативната именна фраза. В: Втори международен конгрес по българистика. Съвременен български език. Доклади, т. 3. София: БАН, с. 430-441. Стаменов, Х. (2001). Показателят за неопределеност един и предикативната именна фраза. В: Stamenov, Ch. Papers in English contrastive linguistics, с. 71-80. Станков, В. (1984). За категорията неопределеност на имената в българския език. Български език, XXXIV, с. 195-205. Станков, В. (1987). За семантичния инвариант на определителния член в българския език. В: Втори международен конгрес по българистика. Съвременен български език. Доклади, т. 3, София: БАН, с. 410-419. Станков, В. (1995). Семантични особености на на категорията неопределеност на имената в българския език. В: Станков, В. (съст.) Проблеми на граматичната система на българския език, т. 1, София: АИ „Проф. Марин Дринов“, с. 87-150. Станков, В. Иванова, М. (1989). За неопределените именни синтагми, изразяващи специфичност/неспецифичност. Български език, XXXIX, № 1, с. 14-27. Stoevsky, A. (1983). The use of lexical additives in the elicitation of grammatical meanings. In: University of Sofia English Papers, v. II, pp. 238-266). Sofia: Sofia University “St. Kliment Ohridski”, Faculty of Classical and Modern Philologies. Stoevsky, A. (2013). Transposition: terminological status and scope. In: Младенова, М., Железарова, Р. (съставители). Славянските езици отблизо. Сборник в чест на 70-годишнината на доц. Янко Бъчваров, София: Университетско издателство „Св. Климент Охридски“, с. 295-330. Стоянов, С. (1964/1977). Граматика на българския книжовен език. София: Наука и изкуство. Стоянов, С. (1987). По въпроса за наличието на неопределителен член в българския език. Език и литература, XLII, № 6, с. 3-10. Strawson, P. F. (1971). Identifying reference and truth-values. In: Logico-Linguistic papers. London: Methuen, pp. 75-95. Ward, G., Birner, B. (1997). Response to Abbott. Language, 73, pp. 109-112. Ward, G., Birner, B. (2006). Information structure and non-canonical syntax. In: Horn, L., Ward, G. (eds.), The handbook of pragmatics, Oxford: Blackwell, pp. 153-74. Electronic corpora and literary sources Bulgarian Web (2012). bgTenTen12, TreeTagger v2. [online]. Available at: https://www.sketchengine.eu/bgtenten-bulgarian-corpus/ [Accessed: 11 june 2025]. Corpus of Contemporary American English.[online]. Available at: https://corpus.byu.edu/coca/ [Accessed: 11 june 2025]. English Web (2013). enTenTen13. [online]. Available at: https://www.sketchengine.eu/ententen-english-corpus/ [Accessed: 11 june 2025]. Йовков, Йордан. (1956). Събрани съчинения, т. 3. София: Български писател. Yovkov, Yordan. (1965). Short stories. Sofia: Foreign Languages Press.
Мястото на предлога в теорията на античните латински граматици
Използвайки археологически изследователски метод, настоящият текст проучва трактовката на предлога в латинските граматики от III-VII в. и по-специално в граматиката на Присциан (VI в.). Доколкото понятието за предлог през Античността включва в себе си и съвременното понятие за представка, студията засяга въпроси от областта не само на синтаксиса и семантиката, но и на словообразуването. Предложната проблематика е разгледана не сама за себе си, а като следствие от по-общата проблематика на частите на речта. Затова в рамките както на латинската, така и на гръцката антична традиция са проучени основни принципи на александрийското учение за частите на речта като носители на определена функционална семантика и дистрибуция, тъй че настоящото изследване може да служи и като въведение в античната теория на синтаксиса, предопределила развитието на западната средновековна теоретична граматика. Същевременно античният анализ на предлога задава почти всички проблемни полета на днешните проучвания по въпроса. Библиография: Baratin, M. (1979). Priscien et la constitution d’une syntaxe latine. Recherches sur le livre XVII des «Institutions Grammaticales». L’Information Grammaticale, (3), pp. 33-37. Baratin, M. (1994). Sur les notions de sujet et de prédicat dans les textes latins. Archives et documents de la Société d’histoire et d’épistémologie des sciences du langage, Seconde série, (10), pp. 49-79. Baratin, M. et al. (1999). Dictionnaire de la terminologie linguistique: concordantia, congruitas, consequentia, katallelótes. Histoire, Épistémologie, Langage, 21, (2), pp. 149-156. Barwick, K. (1964). Flavii Sosipatri Charisii Artis grammaticae libri V. Lipsiae: Teubner. Bursill-Hall, G. L. (1972). Thomas of Erfurt. Grammatica speculativa. London: Longman. Garcea, A. (2009). Substance et accidents dans la grammaire de Priscien. In: Baratin, M., Colombat, B., Holtz, L. (éds.). Priscien. Transmission et refondation de la grammaire. De l’Antiquité aux Modernes. Turnhout: Brepols, pp. 125-138. De Nonno, M. (2009). Ars Prisciani Caesariensis: problemi di tipologia e di composizione. In: Baratin, M., Colombat, B., Holtz, L. (éds.). Priscien. Transmission et refondation de la grammaire. De l’Antiquité aux Modernes. Turnhout: Brepols, pp. 249-278. Ebbesen, S. (2009). Priscian and the Philosophers. In: Baratin, M., Colombat, B., Holtz, L. (éds.). Priscien. Transmission et refondation de la grammaire. De l’Antiquité aux Modernes. Turnhout: Brepols, pp. 85-108. Maestre Yenes, M. A. H. (1973). Ars Iuliani Toletani Episcopi: Una gramática latina de la España visigoda. Toledo. Keil, H. (1961a). Grammatici latini. Vol. 1. Hildesheim: Olms. Keil, H. (1961б). Grammatici latini. Vol. 2. Hildesheim: Olms. Keil, H. (1961в). Grammatici latini. Vol. 3. Hildesheim: Olms. Keil, H. (1961г). Grammatici latini. Vol. 4. Hildesheim: Olms. Keil, H. (1961д). Grammatici latini. Vol. 5. Hildesheim: Olms. Keil, H. (1961е). Grammatici latini. Vol. 6. Hildesheim: Olms. Keil, H. (1961ж). Grammatici latini. Vol. 7. Hildesheim: Olms. Colombat, B. (1994). Remarques sur le développement de la notion de personne dans l’histoire de la linguistique. Faits de langues, (3), pp. 15-27. Lallot, J. (1994). Sujet / prédicat chez Apollonius Dyscole. Archives et documents de la Société d’histoire et d’épistémologie des sciences du langage, Seconde série, (10), pp. 35-47. Lallot, J. (1997а). Apollonius Dyscole. De la construction. Vol. 1. Paris: Vrin. Lallot, J. (1997б). Apollonius Dyscole. De la construction. Vol. 2. Paris: Vrin. Lallot, J. (1998). La grammaire de Denys le Thrace. Paris: CNRS. Lallot, J. (2003). À propos des syncatégorèmes: consignification et signification adjacente dans la tradition logico-grammaticale grecque. Histoire, Épistémologie, Langage, 25, (2), pp. 9-32. Holtz, L. (1981). Donat et la tradition de l’enseignement grammatical. Étude sur l’Ars Donati et sa diffusion (IVe—IXe siècle) et édition critique. Paris: CNRS. Reilly, L. (1993). Petrus Helias. Summa super Priscianum. Vol. 2. Toronto: Pontifical Institute of Mediaeval Studies. Рогалски, П. (2011). Теоретичните науки при Жилбер от Поатие. София: СОФИ-Р. Рогалски, П. (2016). Structure et catégorisation des séquences prépositionnelles. Le cas de la séquence jusqu’à. Годишник на Софийския университет, Факултет по класически и нови филологии, 109, с. 242-295. Swiggers, P. Wouters, A. (2009). L’analyse du pronom comme catégorie morpho sémantique. In: Baratin, M., Colombat, B., Holtz, L. (éds.). Priscien. Transmission et refondation de la grammaire. De l’Antiquité aux Modernes. Turnhout: Brepols, pp. 341-364. Tolkiehn, J. (1913). Dosithei Ars grammatica. Lipsiae: Dieterich. Flobert, P. (1989). La dérivation nominale chez les grammairiens latins. Latomus, 48, (4), pp. 741-752. Flobert, P. (2009). Le chapitre de Priscien sur la voix et la diathèse (GL 2 373-404). In: Baratin, M., Colombat, B., Holtz, L. (éds.). Priscien. Transmission et refondation de la grammaire. De l’Antiquité aux Modernes. Turnhout: Brepols, pp. 331-340.
Настоящата студия прави преглед на теоретичните постановки и направления, подготвили зараждането на фонологията и белязали по-нататъшното и развитие. Първоначално тясно свързана с фонетиката, фонологията се еманципира от нея през периода на структурализма, което допринася за усъвършенстването на концептуалния и методологическия и апарат. Еманципирането и е последвано обаче от постепенното изолиране на двете науки, благоприятствано от наложилата се алгебрична, дедуктивна и генеративна визия за фонологията. Това изолиране води логично до зараждането на множество нелинейни херметични фонологични модели, затворени в собствения си абстрактен формализъм, чиято единствена връзка с извънезиковата действителност са честите препратки към понятия от физиката, астрономията, биологията и химията. Като реминисценции от лингвистиката през XIX в., смятана за естествена наука, тези метафори свидетелстват за един вид комплекс за малоценност по отношение на по-старите и зрели науки, от които фонетиката никога не се е отделяла. Библиография: Albano Leoni, F. (1976). Il ‘primo trattato grammaticale islandese’e la fonologia. In: Simone, R. et al. (a cura di). Studi di fonetica e fonologia: Atti del Convegno internazionale di studi, Padova, 1 e 2 ottobre 1973. Roma: Bulzoni, pp. 339-358. Anderson, J., Ewen, C. (1987). Principles of dependency phonology. Cambridge: Cambridge University Press. Angoujard, J.-P. (2005). La phonologie déclarative. In: Nguyen, Noël et al. (éds.). Phonologie et phonétique: forme et substance. Paris: Hermes Science Lavoisier, pp. 187-207. Archangeli, D. (1988). Aspects of underspecification theory. Phonology, (5), pp. 183-207. Archangeli, D., Pulleyblank, D. (1994). Grounded phonology. Cambridge: MIT Press. Bell, A. M. (1867). Visible speech: The science of universal alphabetics; or self-interpreting physiological letters, for the writing of all languages in one alphabet. Simpkin, Marshall & Co. Benediktsson, H. (ed.) (1972). The first grammatical treatise. Introduction, text, notes, translation, vocabulary and facsimiles. University of Iceland Publications in Linguistics, vol. 1. Benus, S., Gafos, A., Goldstein, L. (2004). Phonetics and phonology of transparent vowels in Hungarian. In: Proceedings of the 29th Annual meeting of the Berkeley Linguistic Society. Berkeley, CA: Berkeley Linguistic Society, pp. 485-497. Bergounioux, G. (1994). Aux origines de la linguistique française. Paris: Pocket. Bird, S. (1990). Constraint-based phonology. Ph.D. thesis, University of Edinburgh. Bird, S. (1995). Computational phonology. A constraint-based approach. Cambridge: Cambridge University Press. Bloomfield, L. (1973). Language. London: George Allen and Unwin. Boltanski, J.-E. (1999). Nouvelles directions en phonologie. Paris: PUF. Booij, G. (1986). Two cases of external sandhi in French: enchaînement and liaison. In: Andersen, H. (ed.). Trends in Linguistics. Sandhi phenomena in the languages of Europe. Berlin, New York, Amsterdam: Mouton de Gruyter, pp. 93-103. Booij, G., Rubach, J. (1984). Morphological and prosodic domains in lexical phonology. In: Ewen, C., Anderson, J. (eds.). Phonology Yearbook 1. Cambridge: Cambridge University Press, pp. 1-27. Bopp, F. (1866-1874). Grammaire comparée des langues indo-européennes comprenant le sanscrit, le zend, l’arménien, le grec, le latin, le lithuanien, l’ancien slave, le gothique, et l’allemand, 5 vol., trad. de Vergleichende Grammatik des Sanskrit... (1833-1852) sur la 2e édition par M. Bréal. Paris: Imprimerie impériale. Browman, C., Goldstein, L. (1986). Towards an articulatory phonology. Phonology Yearbook, (3), pp. 219-252. Browman, C., Goldstein, L. (1987). Tiers in articulatory phonology, with some implications for casual speech. Haskins Laboratories Status Report on Speech Research, SR-92, pp. 1-30. Browman, C., Goldstein, L. (1989). Articulatory gestures as phonological units. Phonology, 6, (2), pp. 201-251. Browman, C., Goldstein, L. (1992). Articulatory phonology: an overview. Phonetica, (49), pp. 155-180. Brücke, E. (1856). Grundzüge der Physiologie und Systematik der Sprachlaute für Linguisten und Taubstummenlehrer. Wien: Druck und Verlag Carl Gerold’s Sohn. Burov, I. (2013). Les phénomènes de sandhi dans l’espace gallo-roman. Sofia: Presses universitaires St Clément d’Ohrid. Буров, И. (2017). Фонетични и фонологични универсалии при асимилационните процеси. Теория за относителната бинарност и йерархия на признаците. София: УК „Романистика“. Burov, I. (2018). Sur les produits du cluster latin /kt/ : articulation, perception et changement phonologique. In: Colombat, B. et al. (éds.), Histoire des langues et histoire des représentations linguistiques. Paris: Champion (Bibliothèque de grammaire et de linguistique), pp. 397-412. Carvalho, J. B. (1993). De quoi sont faites les voyelles ? Phonologie tridimensionnelle des particules et harmonie vocalique. In: Laks, B., Plénat, M. (éds.). De natura sonorum. Essais de phonologie. Paris: Presses universitaires de Vincennes, pp. 65-100. Catford, J. (1977). Fundamental problems in phonetics. Edinburgh: Edinburgh University Press. Clements, G. (1985). The geometry of phonological features. Phonology Yearbook, 2, pp. 225-252. Clements, G. (1988). Toward a substantive theory of feature specification. In: Papers from the Annual meeting of the North East Linguistic society, 18, pp. 79-93. Clements, G., Hume, E. (1995). The internal organization of speech sounds. In: Goldsmith, J. (ed.). Handbook of phonological theory. Oxford: Blackwell, pp. 245-306. Clements, G., Keyser, S. (1983). CV Phonology, a generative theory of syllable. Cambridge: MIT Press. Charrette, M., Göksel, A. (1994). Switching and vowel harmony in Turkic languages. In: SOAS Working Papers in Linguistics and Phonetics, 4. Lublin: University Press of the Catholic University of Lublin, pp. 31-52. Cheng, L. L. S. (1991). Feature geometry of vowels and co-occurrence restrictions in Cantonese. In: Proceedings of the Ninth West Coast Conference on Formal Linguistics, pp. 107-124. Chomsky, N. (1957). Syntactic structures. Janua linguarum, 4. The Hague: Mouton. Chomsky, N., Halle, M. (1968). The sound pattern of English. New York: Harper & Row. Courtenay, J. B. (1895). Versuch einer Theorie phonetischer Alternationen; ein Capitel aus der Psychophonetik. Strasbourg: K. J. Trübner. Darmesteter, A. (1887). La vie des mots étudiée dans leurs significations. Paris: Librairie Ch. Delagrave. Delais-Roussarie, E. (2005). Interface phonologie/syntaxe : des domaines phonologiques à l’organisation de la grammaire. In: Nguyen, N. et al. (éds.). Phonologie et phonétique: forme et substance. Paris: Hermes Science Lavoisier, pp. 59-183. Delais-Roussarie, E., Fougeron, C. (2004). Les notions de domaine et de constituant en phonétique et en phonologie. In: Actes des 4èmes Journées d’études linguistique de Nantes, pp. 189-196. D’Imperio, M. (2005). Phonologie de laboratoire : notions de base et applications. In: Nguyen, N. et al. (éds.). Phonologie et phonétique: forme et substance. Paris: Hermes Science Lavoisier, pp. 240-264. Dogil, G. (1993). La phonologie peut-elle renoncer aux traits distinctifs de classe supérieure? In: Laks, B., Rialland, A. (dir.). Architecture des représentations phonologiques. Paris: Editions du CNRS, pp. 187-201. Dresher, E. (2011). The phoneme. In: Oostendorp, M. et al. (eds.). The Blackwell Companion to Phonology. Oxford: Blackwell, pp. 241-266. Duchet, J.-L. (1998). La phonologie. 5e édition. Paris: PUF. Durand, J. (1990). Generative and non-linear phonology. London: Longman. Durand, J. (2005). La phonétique classique : l’Association phonétique internationale et son alphabet. In: Nguyen, N. et al. (éds.). Phonologie et phonétique: forme et substance. Paris: Hermes Science Lavoisier, pp. 25-59. Encrevé, P. (1988). La liaison avec et sans enchaînement. Phonologie tridimensionnelle et usages du français. Paris: Les Editions du Seuil. Fougeron, C. (2005). La phonologie articulatoire : une introduction. In: Nguyen, N. et al. (éds.). Phonologie et phonétique: forme et substance. Paris: Hermes Science Lavoisier, pp. 265-290. Fromkin, V. (1970). The concept of ‘naturalness’ in universal phonetic theory. Glossa, 4, (1), pp. 29-45. Ghils, P. (2007). Les théories du langage au XXe siècle. De la biologie à la dialogique. Louvain-la-Neuve: Academia Brulant. Fujisaki, H., Kawashima, T. (1971). A model for speech perception - quantitative analysis of categorical effects in discrimination. Annual Report of the Engineering Research Institute. University of Tokyo, 30, pp. 59-68. Goldsmith, J. (1976). Autosegmental phonology. Ph.D. dissertation, MIT. Goldsmith, J. (1993). La phonologie harmonique. In: Laks, B., Plénat, M. (éds.). De natura sonorum. Essais de phonologie. Paris: Presses universitaires de Vincennes, pp. 221-269. Gordon, M. (1999). The neutral vowels of Finnish: how neutral are they? Linguistica Uralica, 35, pp. 17-21. Grammont, M. (1895). Dissimilation consonantique dans les langues indo européennes et dans les langues romanes. Dijon: Imprimerie Darantière. Grossberg, S. (2003). Resonant neural dynamics of speech perception. Journal of Phonetics, (31), pp. 423-445. Guasti, M. T., Nespor, M. (1999). Is syntax phonology-free? In: Kager, R., Zonneveld, W. (eds.). Phrasal phonology. Nijmegen: Nijmegen University Press, pp. 73-97. Halle, M. (1957). In defense of the number two. In: Pulgram, E. (ed.). Studies presented to Joshua Whatmough. The Hague: Mouton, pp. 65-72. Halle, M. (1967). Place de la phonologie dans la grammaire générative. Languages, 8, pp. 13-36. Halle, M. (1995). Feature geometry and feature spreading. Linguistic Inquiry, 26 (1), pp. 1-46. Halle, M. (2005). Palatalization/velar softening: what it is and what it tells us about the nature of language. Linguistic Inquiry, 36, (1), pp. 23-41. Halle, M., Vergnaud, J.-R. (1987). An essay on stress. Cambridge: MIT Press. Harris, J. (1996). Phonological output is redundancy-free and fully interpretable. In: UCL Working Papers in Linguistics, 8, pp. 551-574. Harris, Z. (1971). Structures mathématiques du langage, Monographies de linguistique mathématique, 3, transl. of Mathematical structures of language (1968) by C. Fuchs. Paris: Dunod. Hayes, B. (1989a). The prosodic hierarchy in meter. In: Kiparsky, P., Youmans, G. (eds.). Rhythm and meter. Orlando: Academic Press, pp. 201-260. Hayes, B. (1989b). Compensatory lengthening in moraic phonology. Linguistic Inquiry, 2, (20), pp. 253-306. Hayes, B. (1995). Metrical stress theory. Principles and cases studies. Chicago and London: University of Chicago Press. Hayes, B., Kirchner, R., Steriade, D. (eds.) (2004). Phonetically based phonology. Cambridge: Cambridge University Press. Helmholtz, H. (1895). On the sensations of tone as a physiological basis for the theory of music, transl. of Die Lehre von den Tonempfindungen als physiologische Grundlage für die Theorie der Musik (1863) by A. Ellis. London, New York: Longmans, Green, and Co. Hermann, L. (1869). Eléments de physiologie, ouvrage traduit de l’allemand sur la 2e édition par M. Roye, revu et annoté par le docteur Onimus. Paris: Chamerot et Lawereyns. Hjelmslev, L. (1959). Essais linguistiques, TCLC, XII. Copenhague. Hjelmslev, L. (1968). Prolégomènes à une théorie du langage, trad. de Omkring Sprogteoriens Grundlaeggelse (1943) par U. Canger. Paris: Les Editions de minuit. Hockett, C. (1958). A course in modern linguistics. New York: Macmillan. Humboldt, W. (1836). Über die Verschiedenheit des menschlichen Sprachbaus und seinen Einfluss auf die geistige Entwicklung des Menschengeschlechts. Berlin: Gedruckt in der Druckerei der Königlichen Akademie der Wissenschaften. Hyman, L. (1985). A theory of phonological weight. Dordrecht: Foris. Inkelas, S. (1990). Prosodic constituency in the lexicon. New York: Garland Publishing. Inkelas, S., Zec, D. (1995). Syntax-phonology interface. In: Goldsmith, J. (ed.). The handbook of phonological theory. Cambridge: Blackwell Publishers, pp. 535-549. Jakobson, R. (1963). Essais de linguistique générale. Paris: Les Editions de minuit. Jakobson, R., Fant, G., Halle, M. (1952). Preliminaries to speech analysis. Cambridge: MIT Acoustics laboratory technical report 13. Jakobson, R., Halle, M. (1956). Fundamentals of language. The Hague: Mouton. Jakobson, R., Lotz, J. (1949). Notes on the French phonemic pattern. Word, (5), pp. 151-158. Jakobson, R., Waugh, L. (1979). La charpente phonique du langage. Paris: Les Éditions de Minuit. Jespersen, O. (1889). The articulations of speech sounds represented by means of analphabetic symbols. Marburg in Hessen: N. G. Elwert. Jones, D. (1962). The phoneme, its nature and use. Cambridge: Heffer and Sons. Kaisse, E. (1985). Connected speech: the interaction of syntax and phonology. New York: Academic Press. Kaisse, E., Shaw, P. (1985). On the theory of lexical phonology. In: Ewen, C., Anderson, J. (eds.). Phonology Yearbook 2. Cambridge: Cambridge University Press, pp. 1-30. Kaye, J., Lowenstamm, J., Vergnaud, J.-R. (1988). La structure interne des éléments phonologiques : une théorie du charme et du gouvernement. Recherches Linguistiques de Vincennes, (17), pp. 109-134. Kaye, J., Lowenstamm, J., Vergnaud, J.-R. (1990). Constituent structure and government in phonology. Phonology Yearbook, 7, pp. 193-231. Kiparsky, P. (1982). From cyclic to lexical phonology. In: van der Hulst, H., Smith, N. (eds.). The structure of phonological representations 1. Dordrecht: Foris, pp. 131-175. Kiparsky, P. (1985). Some consequences of lexical phonology. In: Ewen, C., Anderson, J. (eds.). Phonology Yearbook 2. Cambridge: Cambridge University Press, pp. 85-138. Labrune, L. (2005). Autour de la syllabe : les constituants prosodiques mineurs en phonologie. In: Nguyen, N. et al. (éds.). Phonologie et phonétique: forme et substance. Paris: Hermes Science Lavoisier, pp. 95-116. Ladefoged, P. (1972). Phonetic prerequisites for a distinctive feature theory. In: Valdman, A. (ed.). Papers in Linguistics and Phonetics to the memory of Pierre Delattre. The Hague: Mouton, pp. 272-285. Ladefoged, P. (1989). Representing phonetic structure. UCLA Working Papers in Phonetcs, 73, pp. 1-77. Ladefoged, P., Maddieson, I. (1996). The sounds of the world’s languages. Oxford: Blackwell. Lahiri, A., Reetz, H. (2002). Underspecified recognition. In: Gussenhoven, C., Warner, N. (eds.). Papers in Laboratory Phonology 7. Berlin: Mouton de Gruyter, pp. 637-675. Laks, B. (1993). Constituance et métrique. In: Laks, B., Rialland, A. (sous la dir. de). Architecture des représentations phonologiques. Paris: Editions du CNRS, pp. 25-58. Laks, B. (1997). Phonologie accentuelle: métrique, autosegmentalité et constituance. Paris: Editions du CNRS. Leben, W. (1973). Suprasegmental phonology. Doctoral dissertation, MIT. Léon, P., Schogt, H., Burstynsky, E. (1977). La phonologie. Les écoles et les théories. Paris: Klincksieck. Liberman, A., Cooper, F., Shankweiler, D., Studdert-Kennedy, M. (1967). Perception of the speech code. Psychological Review, (74), pp. 431-461. Liberman, A., Mattingly, I. (1985). The motor theory of speech perception revised. Cognition, 21, pp. 1-36. Liberman, M. (1975). The intonational system of English. Cambridge: MIT. Liberman, M. § Prince, A. (1977). On stress and linguistic rhythm. Linguistic Inquiry, 8 (2), pp. 249-336. Liljencrants, J., Lindblom, B. (1972). Numerical simulation of vowel quality systems: the role of perceptual contrast. Language, 48, pp. 839-862. Lindblom, B. (1975). Experiments in sound structure. Revue de Phonétique Appliquée, 51. Université de l’Etat Mons, Belgique, pp. 155-189. Lindblom, B. (1986). Phonetic universals in vowel systems. In: Ohala, J., Jeager, J.(eds.). Experimental phonology. Orlando: Academic Press, pp. 13-44. Maddieson, I. (1984). Patterns of sounds. Cambridge: Cambridge University Press. Malmberg, B. (1966). Les nouvelles tendances en linguistique. Paris: PUF. Malmberg, B. (1971). Les domaines de la phonétique. Paris: PUF. Malmberg, B. (1979). La phonétique. Paris: PUF. Malmberg, B. (1991). Histoire de la linguistique de Sumer à Saussure. Paris: PUF fondamental. Marslen-Wilson, W., Warren, P. (1994). Levels of perceptual representation and process in lexical access: words, phonemes, and features. Psychological Review, 101 (4), pp. 653-75. Martinet, A. (1946). Au sujet des fondements de la théorie linguistique de Louis Hjelmslev. Bulletin de la Société de Linguistique de Paris, 42, pp. 19-42. Martinet, A. (1955). Economie des changements phonétiques. Traité de phonologie diachronique. Berne: Francke. Martinet, A. (1960). Eléments de linguistique générale. Paris: Armand Colin. McCarthy, J. (1988). Feature geometry and dependency: a review. Phonetica, (43), pp. 84-108. McCarthy, J., Prince, A. (1993). Prosodic morphology: constraint interaction and satisfaction. Amherst: University of Massachusetts. Mehler, J., Dommergues, J.-Y., Frauenfelder, U., Segui, J. (1981). The syllable’s role in speech segmentation. Journal of Verbal Learning and Verbal Behavior, (20), pp. 298-305. Meillet, A. (1921). Linguistique historique et linguistique générale. Paris: Edouard Champion. Miller, J. (1994). On the internal structure of phonetic categories: a progress report. Cognition, 50, pp. 271-285. Mohanan, K. (1986). The theory of lexical phonology. Dordrecht: Reidel. Monachesi, P. (1996). On the representation of Italian clitics. In: Kleinhenz, U. (ed.). Studia Grammatica 41: Interfaces in Phonology. Berlin: Akademie Verlag, pp. 83-101. Müller, M. (1885). Lectures on the science of language, vol. 1. London: Longmans, Green and Co. Nespor, M. (1987). Vowel degemination and fast speech rules. In: Ewen, C., Anderson, J. (eds.). Phonology Yearbook 4. Cambridge: Cambridge University Press, pp. 61-85. Nespor, M., Vogel, I. (1983). Prosodic structure above the word. In: Cutler, A., Ladd, D. R. (eds.). Prosody: models and measurements. New York, Tokyo: Springer Verlag, pp. 123-140. Nespor, M., Vogel, I. (1986). Prosodic phonology. Dordrecht: Foris. Nespor, M., Vogel, I. (1989). On clashes and lapses. Phonology Yearbook, (6). Cambridge: Cambridge University Press, pp. 69-116. Nguyen, N. (2005). Perception de la parole. In: Nguyen, N. et al. (éds.). Phonologie et phonétique: forme et substance. Paris: Hermes Science Lavoisier, pp. 425-447. Nyrop, K. (1901). Ordenes liv. Kopenhagen: Det Schubotheske Forlag. Odden, D. (1987). Kimatuumbi phrasal phonology. In: Ewen, C., Anderson, J. (eds.). Phonology Yearbook 4. Cambridge: Cambridge University Press, pp. 13-36. Odden, D. (1991). Vowel geometry. Phonology, (8), pp. 261-289. Ohala, J. (1983). The origin of sound patterns in vocal tract constraints. In: MacNeilage, P. (ed.). The production of speech. New York: Springer Verlag, pp. 189-216. Ohala, J. (1985). Around flat. In: Fromkin, V. (ed.). Phonetic linguistics: Essays in honor of Peter Ladefoged. Orlando: Academic Press, pp. 223-241. Ohala, J. (1990). The phonetics and phonology of aspects of assimilation. In: Kingston, J., Beckman, M. (eds.). Papers in laboratory phonology I. Cambridge: Cambridge University Press, pp. 258-275. Ohala, J. (1992). The segment: primitive or derived? In: Docherty, G., Ladd, D. R. (eds.). Papers in laboratory phonology 2. Cambridge: Cambridge University Press, pp. 166-189. Ohala, J. (1993). Coarticulation and phonology. Language and Speech, 36, pp. 155-170. Ohala, J., Kawasaki, H. (1984). Prosodic phonology and phonetics. Phonology Yearbook 1, pp. 113-127. Ohala, J., Lorentz, J. (1977). The story of [w]: an exercise in the phonetic explanation for sound patterns. Proceedings of the 3rd Annual Meeting of the Berkeley Linguistic Society, pp. 577-599. Paradis, C. (1988a). On constraints and repair strategies. The Linguistic Review, (6), pp. 71-97. Paradis, C. (1988b). Towards a theory of constraint violation. McGill Working Papers in Linguistics, 5, (1), pp. 1-43. Paveau, M.-A., Sarfati, G.-E. (2003). Les grandes théories de la linguistique. De la grammaire comparée à la pragmatique. Armand Colin. Peperkamp, S. (1996). On the prosodic representation of clitics. In: Kleinhenz, U. (ed.). Studia Grammatica 41: Interfaces in Phonology. Berlin: Akademie Verlag, pp. 102-127. Pierrehumbert, J., Beckman, M., Ladd, D. R. (2000). Conceptual foundations of phonology as a laboratory science. In: Burton-Roberts, N. et al. (eds.). Phonological knowledge: Its nature and status. Cambridge: Cambridge University Press, pp. 273-303. Plénat, M. (1993). Observations sur le mot minimal français. L’oralisation des sigles. In: Laks, B., Plénat, M. (éds.). De natura sonorum. Essais de phonologie. Paris: Presses universitaires de Vincennes, pp. 143-172. Polgardi, K. (1998). Vowel harmony. An account in terms of government and optimality. Ph.D. dissertation, Leiden University. Postal, P. (1968). Aspects of phonological theory. New York: Harper & Row. Prince, A. (1983). Relating to the grid. Linguistic Inquiry, (14), pp. 19-100. Prince, A., Smolensky, P. (1993). Optimality theory: constraint interaction in generative grammar. Ms. Rutgers University and University of Colorado, Boulder. Rask, R. (1818). Unders0gelse om det gamle nordiske eller islandske Sprogs Oprindelse. Kjöbenhavn: Gyldendalske Boghandlings Forlag. Raumer, R. von (1837). Die Aspiration und die Lautverschiebung: Eine sprach-geschichtliche Untersuchung. Leipzig: F. A. Brockhaus. Rialland, A. (1993). L’allongement compensatoire : nature et modèles. In: Laks, B., Rialland, A. (dir.). Architecture des représentations phonologiques. Paris: Editions du CNRS, pp. 59-92. Robins, R. (1997). A short history of linguistics. 4th edition. London and New York: Longman. Rousselot, J.-P. (1924-1925). Principes de phonétique expérimentale, 2 vol. Paris: H. Didier. Sagey, E. (1986). The representation of features and relations in nonlinear phonology. MIT dissertation, Cambridge, Massachusetts. Sapir, E. (1933). La réalité psychologique des phonèmes. Journal de psychologie normale et pathologique, (30), pp. 247-265. Saussure, F. de (1879). Mémoire sur le système primitif des voyelles dans les langues indo-européennes. Leipzig: Teubner. Saussure, F. de (2005). Cours de linguistique générale. Genève: Arbre d’or. [online]. Available at: http://www.arbredor.com (Accessed: 6 June 2025). Savin, H. B., Baver, T. (1970). The nonperceptual reality of the phoneme. Journal of Verbal Learning and Verbal Behavior, (9), pp. 295-302. Щерба, Л. (1958). Избранные работы по языкознанию и фонетике, том 1. Издательство Ленинградского Университета. Schane, S. (1967). La phonologie générative. Langages, (8), pp. 3-12. Schane, S. (1984). The fundamentals of particle phonology. Phonology Yearbook, (1), pp. 129-155. Scheer, T. (1999). A theory of consonantal interaction. Folia Linguistica, (32), Berlin: Mouton de Gruyter, pp. 201-237. Scheer, T. (2003). On spirantisation and affricates. In: Ploch, S. (ed.). Living on the edge. 28 papers in honor of Jonathan Kaye. Berlin, New York: Mouton de Gruyter, pp. 283-301. Schlegel, A. von (1818). Observations sur la langue et la littérature provençales. Paris: La librairie grecque-latine-allemande. Schlegel, F. von (1837). Essai sur la langue et la philosophie des indiens, trad. de Über die Sprache und Weisheit der Indier (1808) par A. M. Mazure. Paris: Parent-Desbarres. Schleicher, A. (1850). Die Sprachen Europas in systematischer Uebersicht. Bonn: H. B. König. Schleicher, A. (1868). La théorie de Darwin et la science du langage. De l’importance du langage pour l’histoire naturelle de l’homme (trad. de l’allemand par M. de Pommayrol), Recueil de travaux originaux ou traduits relatifs à la philologie et à l’histoire littéraire (avec un avant-propos de M. Bréal), Premier Fascicule. Paris: Librairie A. Franck. Schleicher, A. (1874-1877). A compendium of the comparative grammar of Indo-European, Sanskrit, Greek and Latin languages, 2 vol., transl. of Compendium der vergleichenden Grammatik... (1861-1862) by H. Bendall. London: Tubner and co. Sechehaye, A. (1908). Programme et méthodes de la linguistique théorique: Psychologie du langage. Paris: Champion. Selkirk, E. (1978). On prosodic structure and its relation to syntactic structure. In: Fretheim, T. (ed.). Nordic Prosody II. Trondheim: TAPIR, pp. 111-140. Selkirk, E. (1980). Prosodic domains in phonology: Sanskrit revisited. In: Aronoff, M., Kean, M.-L. (eds.). Juncture. Saratoga: Anma Libri, pp. 107-129. Selkirk, E. (1984). Phonology and syntax: the relation between sound and structure. Cambridge: MIT Press. Selkirk, E. (1986). On derived domains in sentence phonology. Phonology Yearbook, 3. Cambridge: Cambridge University Press, pp. 371-405. Sievers, E. (1893). Grundzüge der Phonetik zur Einführung in das Studium der Lautlehre der indogermanischen Sprachen. Leipzig: Breitkopf & Härtel. Steriade, D. (1987). Redundant values. Papers from the Annual Regional Meeting of the Chicago Linguistic Society, (23), pp. 339-362. Stevens, K. (1989). On the quantal nature of speech. Journal of Phonetics, (17), pp. 3-45. Stevens, K. (2002). Toward a model of lexical access based on acoustic landmarks and distinctive features. Journal of the Acoustical Society of America, 111 (4), pp. 1872-1891. Swadesh, M. (1934). The phonemic principle. Language, 10, (2), pp. 117-129. Sweet, H. (1877). A handbook of phonetics including a popular exposition of the principles of spelling reform. Oxford: Clarendon Press. Troubetzkoy, N. (1931). Die phonologischen Systeme. TCLP, 4, pp. 96-116. Troubetzkoy, N. (1986). Principes de phonologie, trad. de Grundzüge der Phonologie (1939) par J. Cantineau. Paris: Editions Klincksieck. van der Hulst, H. (1993). Les atomes de la structure segmentale : composants, gestes et dépendance. In: Laks, B., A. Rialland (dir.). Architecture des représentations phonologiques. Paris: Editions du CNRS, pp. 255-290. Жобов, В. (2004). Звуковете в българския език. София: Сема РШ.
Метаморфози на литературната фикция в средновековните интертекстуални практики
Студията изследва съпоставително в полето на средновековната интертекстуалност три средновековни пренаписвания на Овидиевия епизод Прокна (Метаморфози). След въведение в теоретичната основа на това изследване и изясняване на понятията за интертекстуалност и нейните специфики в средновековната литература, анализът се спира последователно на Кретиен дьо Троа, Джон Гауър и Джефри Чосър, като проследява вариациите спрямо оригиналния мит, повествователните развития и стратегии, които те обслужват, идеологическите съдържания и символните конфигурации във всяка от творбите. Въз основа на този анализ се извеждат и обосновават редица важни заключения в няколко направления: многообразие и богатство на интертекстуалните практики, които се изграждат на няколко равнища и се прекръстосват многократно в богата мрежа, пластичност на идеологическите употреби на мита, които са успешно реализирани, макар и различни у тримата автори, развитие и многообразие на символите и символните конфигурации в трите творби. Така съпоставителният анализ на трите значими средновековни адаптации на Овидиевия епизод в полетата на френската и английската литературна продукция между XII и XIV век извежда основните силови линии в преосмислянето и пресътворяването на мита, обусловени от господстващите естетики в литературната фикция от съответните епохи, и очертава основните развития и новаторски решения в наративите на тримата писатели. Средновековните пренаписвания на мита се вписват в богата интертекстуална мрежа, в която се обогатяват взаимно и разширяват хоризонтите на бъдещите му пресътворявания в литературата и изкуството. Библиография: Овидий, Публий Овидий Назон (1981). Метаморфози. Превел от латински Г. Батаклиев. София: Народна култура, 1981. Троа, Кретиен дьо (1995). Клижес. Превод Атанас Сугарев. София: Колибри. Хораций (1983). Поетическо изкуство. Боало. Поетическо изкуство. Преводачи: Георги Батаклиев, Пенчо Симов. София: Наука и изкуство. Chaucer, Geoffrey (1889). The legend of good women. Edited by Skeat, Walter W. [online]. Oxford: Clarendon Press. Available at: https://archive.org/details/legendofgoodwome00chauuoft Chaucer, Geoffrey (2001). Troilus and Cressida. A modernised version. A. S. Kline. [online]. Available at: https://www.poetryintranslation.com/PITBR/English/Chaucerhome.php [Accessed: 28 April 2018]. Chaucer, Geoffrey (2008a). The Project Gutenberg EBook of Troilus and Criseyde. Produced by Douglas B. Killings, Diane M. Brendan, and David Widger. [online]. Available at: https://www.gutenberg.org/files/257/257-h/257-h.htm [Accessed: 28 April 2018]. Chaucer, Geoffrey (2008b). The Legend of Good Women. Translated by A. S. Kline. [online]. Available at: https://www.poetryintranslation.com/PITBR/English/GoodWomen.php [Accessed: 6 June 2025]. Compagnon, Antoine (1998). Le démon de la théorie. Littérature et sens commun. Paris: Seuil. Delahoyde, Michael (2012). The Legend of Good Women. [online]. Washington State University. Available at: https://public.wsu.edu/~delahoyd/chaucer/LGW2.html Dragonetti, Roger (1987). Le mirage des sources. L’art du faux dans le roman médiéval. Paris: Seuil. Dragonetti, Roger (1980). La vie de la lettre au Moyen Age. Paris: Seuil. Flannery, Mary C. (2017). Gower’s blushing bird, Philomela’s transforming face. Postmedieval: a journal of medieval cultural studies, 8, (1), 35-50. Available at: DOI: 10.1057/s41280-016-0036-9. Genette, Gérard (1979). Introduction à l’architexte. Paris: Seuil («Poétique»). Genette, Gérard (1982). Palimpsestes. Paris: Seuil («Poétique»). Gignoux, Anne-Claire (2006). De l’intertextualité à la récriture. Cahiers de Narratologie [En ligne], 13. [online]. Available at: http://journals.openedition.org/narratologie/329 [Accessed: 05 May 2018]. Goddard, H. C. (1908). Chaucer‘s Legend of Good Women. The Journal of English and Germanic Philology, 7, (4), pp. 87-129. [online]. Available at: http://www.jstor.org/stable/27699943 Gower, John (Author) (2004). Confessio Amantis, Volume 3. Edited by Russell A. Peck, Translated by Andrew Galloway. [online]. Kalamazoo, Michigan: Medieval Institute Publications. Book 5 Available at: http://d.lib.rochester.edu/teams/text/peck-gower-confessio-amantis-book-5#5904 Harbert, Bruce (1972). The myth of Tereus in Ovid and Gower. Medium Ævum, 41, (3), pp. 208-214. [online]. Available at: http://wwwjstor.org/stable/43627863?read-now=1&amp;loggedin=true&amp;seq=1#page_scan_tab_contents Juby, William A. (1981). For our doctrine: Authorial intention in Chaucer’s Legend of Good Women. M. A. Thesis, Simon Fraser University. Kristeva, Julia (1969). Semeiotikê. Recherches pour une sémanalyse. Paris: Seuil. Krueger, Roberta L. (2008). Philomena: Brutal Transitions and Courtly Transformations in Chretien ’s Old French Translation. In: Lacy, Norris J. and Grimbert, Joan Tasker (eds.). A Companion to Chretien de Troyes. Cambridge: D. S. Brewer, pp. 88-102. MED Middle English Dictionary online. [online]. Available at: https://quod.lib.umich.edu/rn/med/ [Accessed: 28 April 2018]. Molin, Samuel (2017). Le processus de recomposition métaphorique dans la réécriture d’Ovide auXIIe siècle. L’exemple de Philomena. EA 4593 CLARE - Université Bordeaux Montaigne. [online]. Available at: https://teteschercheuses.hypotheses.org/3309#_ednref2 [Accessed: 05 May 2018]. Ovide (2009). Les Métamorphoses. Bibliotheca Classica Selecta (Двуезично издание на латински и построчен превод на френски). [online]. Available at: http://bcs.fltr.ucl.ac.be/METAM/Met00-Intro.html [Accessed: 10 November 2017]. Ovide moralisé (1915). Poème du commencement du quatorzième siècle publié d’après tous les manuscrits connus. Cornelis De Boer, Amsterdam. [online]. Available at: https://archive.org/details/ovidemoralispo12boer [Accessed: 3 November 2017]. Philomena (1909). conte raconté d’après Ovide. Publié d’après tous les manuscrits de l’Ovide moralisé avec introd., notes, index de toutes les formes et III apprendices by Chrétien, de Troyes, 12th cent; Boer, C. de (Cornelis), 1880-. [onlain]. Paris: P. Geuthner. Available at: https://ia801407.us.archive.org/22/items/philomenacontera.pdf Roustant, Sylvia (2013). Philomena de Chretien de Troyes: Métamorphose d’une métamorphose au temps du roman. Carnets V, Métamorphoses Litteráires, May 2013, pp. 63-76. [online]. Available at: http://ler.letras.up.pt/uploads/ficheiros/12075.pdf Sunseri, Sophia Natasha (2017). The Incommensurability of Past and Present: An Exploration of Subjectivity in „Philomena and Procne“. [online]. Available at: https://www.cmlt.uga.edu/xenophile/subjectivity-%E2%80%9Cphilomena-and-procne%E2%80%9D [Accessed: 3 November 2017]. Troyes, Chrétien de (1994). Romans. Librairie Générale française. Vanderwielen, Betty (1989). The Myth of Tereus and the Nightingale Motif in Classical and Medieval Literature and in the Works of Chaucer. Master‘s Theses. 1166. [online]. Available at: http://scholarworks.wmich.edu/masters_theses/1166 Verger, Jacques (1986). Philosophes médiévaux des XIIIe et XIVe siècles (Anthologie de textes philosophiques). Paris: Ed. 10/18. Warren, Michael J. (2015). Gower’s goshawk - raptor and ravisher. [online]. Available at: https://compleatbirder.wordpress.com/tag/confessio-amantis/ Zumthor, Paul (1972). Essai de poétique médiévale. Paris: Éditions du Seuil.
Названия за мярка и количество като рекционни и валентни съществителни имена в немски език (корпусно базиран анализ)
Настоящата студия, която е част от по-голямо изследване върху номиналната валент- ност, разглежда немски съществителни имена, които представляват названия за мярка и количество и същевременно управляват предлога an. Целта е на базата на обширен езиков корпус релевантните съществителни да се докажат като рекционни, а с това и като носители на номинална валентност в рамките на модела на Якобс (1994 и 2003) и Хьолцнер (2007). Наред със закономерности или рестрикции при употребата на рекционните съществителни се демонстрира различната „сила на връзката“ между рекционно съществително и управлявания от него предлог, което е от значение за лексикографията, машинната текстообработка и превод, както и за чуждоезиковото обучение. Библиография: Agel, V. (2000). Valenztheorie. Tubingen: Narr. Albert, R., Marx, N. (2014). Empirisches Arbeiten in Linguistik und Sprachforschung. 2. Auflage. Tubingen: Narr. Bassola, R. (Hrsg.). (2003). Deutsch-ungarisches Worterbuch zur Substantiwalenz. Bd. 1. Szeged: Grimm. Bassola, R. (2012). Deutsch-ungarisches Worterbuch zur Substantiwalenz. Bd. 2. Szeged: Grimm. Bech, G. (1955). Studien uber das deutsche Verbum infinitum. 1. Bd. Kjabenhavn: Munksgaard. Behaghel, O. (1923). Deutsche Syntax. Bd. 1. Heidelberg: Winter. Blombach, A. (2016). Anleitung zur Benutzung von Korpora zu geschriebenem und gesprochenem Deutsch. FAU Erlangen-Nurnberg. [online]. Available at: http://www.sprachwissenschaft.fau.de/personen/daten/blombach/korpora.pdf. [Accessed: 08 April 2017]. Blume, K. (2004). Nominalisierte Infinitive. Eine empirisch basierte Studie zum Deutschen. Tubingen: Niemeyer. Bondzio, W. (1971). Valenz, Bedeutung und Satzmodelle. - In: Helbig, G. (Hrsg.). Beitrage zur Valenztheorie (= Janua Linguarum. Ser. Min. 115). The Hague, Paris: Mouton, pp. 85-103. Bopp, S. (2010). Einfuhrung in die Korpuslinguistik mit DeReKo und COSMAS II. 2., aktualisierte und korrigierte Fassung. [online]. Augsburg. Available at: https://www.philhist.uni-augsburg.de [Accessed: 14 July 2017]. Breindl, E. (1989). Prapositionalobjekte und Prapositionalobjektsatze im Deutschen. Tubingen: Niemeyer. Bresson, D. (1991). Zur Analyse nominaler relationaler Komposita im Deutschen im Hinblick auf die maschinelle Sprachverarbeitung. Cahier d'Etudes Germaniques, Aix-en-Provence, 21, pp. 179-188. Bresson, D. (2001). Nominale Pradikate mit Stutzverb: zwischen Syntax und Phraseologie. In: Hacki Buhofer, A. (Hrsg.): Phraseologie amor: Aspekte europaischer Phraseologie. Festschrift fur Gertrud Greciano zum 60. Geburtstag. (= Phraseologie und Paromiologie. 8). Hohengehren: Schneider, pp. 21-31. Brinkmann, H. (1962). Die deutsche Sprache. Gestalt und Leistung. Dusseldorf: Schwann. Dominguez, M. (2011). Kontrastive Grammatik und Lexikographie: spanischdeutsches Worterbuch zur Valenz des Nomens. Munchen: Iudicium. Dominguez, M. (2013). Kontrastive Valenzworterbucher im spanischen Sprachraum: eine neue Wende? In: Dominguez, M. (Hrsg.): Trends in der deutsch-spanischen Lexikographie. Frankfurt am Main: Lang, pp. 19-40. Domseiff, F. (2004). Der deutsche Wortschatz nach Sachgruppen. 8., vollig neu bearbeitete Aufl., Berlin, New York: de Gruyter. Dowty, D. (1991). Thematic Proto-Roles and Argument Selection. Language, 67, 3, pp. 547-619. Droop, H. (1977). Das prapositionale Attribut. (= Forschungsberichte des Instituts fur Deutsche Sprache. Bd. 34). Tubingen: Narr. Duden. (2000). Das grose Worterbuch der deutschen Sprache. 10 Bande auf CD-ROM. Version 2.01 mit Plus-Paket. Mannheim u.a.: Dudenverlag. Duden. (2001). Das Herkunftsworterbuch. (= Der Duden in zwolf Banden. Bd. 7). 3., vollig neu bearbeitete und erweiterte Auflage. Herausgegeben vom Wissenschaftlichen Rat der Dudenredaktion. Mannheim u.a.: Dudenverlag. Duden. (2002). Deutsch als Fremdsprache. Mannheim u.a.: Dudenverlag. Duden. (2006). Das Synonym Worterbuch. Ein Worterbuch sinnverwandter Worter. (= Der Duden in zwolf Banden. Bd. 8). 8. Auflage. Mannheim u.a.: Dudenverlag. Duden. (2009). Die Grammatik. (= Der Duden in zwolf Banden. Bd. 4). 8., uberarbeitete Auflage. Herausgegeben von der Dudenredaktion. Mannheim u.a.: Dudenverlag. Duden. (2010). Das Bedeutungsworterbuch. (= Der Duden in zwolf Banden. Bd. 10). 4., neubearbeitete und erweiterte Auflage. Mannheim: Dudenverlag. Duden. (2011). Deutsches Universalworterbuch. 7. Auflage. CD-ROM-Version. Mannheim: Bibliographisches Institut. Duden. Online-Worterbuch, [online]. Available at: http://www.duden.de. [Accessed: 01 December 2017]. Eisenberg, P. (1994). Grundris der deutschen Grammatik. 3., uberarbeitete und erweiterte Aufl. Stuttgart, Weimar: Metzler. Eisenberg, P. (1999). Grindriss der deutschen Grammatik. Bd. 2: Der Satz. Stuttgart, Weimar: Metzler. Eisenberg, P. (2001). Grindriss der deutschen Grammatik. Bd. 2: Der Satz. Unveranderte Neuauflage. Stuttgart, Weimar: Metzler. Eisenberg, P. (2006). Grindriss der deutschen Grammatik. Bd. 2: Der Satz. 3., durchgesehene Aufl. Stuttgart, Weimar: Metzler. Eisenberg, P. (2013). Grundriss der deutschen Grammatik. Bd. 2: Der Satz. 4., aktualisierte und uberarbeitete Aufl. Unter Mitarbeit von Rolf Thieroff. Stuttgart, Weimar: Metzler. Enceva, M. (2013). Formale und semantische Motivationsanalyse der unmittelbaren Konstituenten deutscher Substantivkomposita in Fachtexten der technischen Chemie und ihrer Entsprechungen im Bulgarischen. Dissertation. Sofia. Engel, U. (1974). Zur dependenziellen Beschreibung von Nominalphrasen. In: Engel, U., Grebe, P. (Hrsg.). Sprachsystem und Sprachvergleich. Festschrift fur Hugo Moser zum 65. Geburtstag. (= Sprache der Gegenwart 33). Dusseldorf: Schwann, pp. 58-89. Engel, U. (1982). Syntax der deutschen Gegenwartssprache. 2. Aufl. Berlin: Schmidt. Engel, U. (1996). Semantische Relatoren. Ein Entwurf fur kunftige Valenzworterbucher. In: Weber, N. (Hrsg.). Semantik, Lexikographie und Computeranwendung. (= Sprache und Information. Bd. 33). Tubingen: Niemeyer, pp. 223-236. Engel, U. (2009a). Deutsche Grammatik. Neubearbeitung. 2., durchgesehene Aufl. Munchen: Iudicium. Engel, U. (2009b). Syntax der deutschen Gegenwartssprache. 4., vollig neu bearbeitete Auflage. (= Grundlagen der Germanistik 22). Berlin: Schmidt. Erlingo. (= Erlanger Linguistik online). Substantiwalenzworterbuch. Beispieldaten in tabellarischer F orm. [online]. Available at: http://www.erlanger-linguistik-online.uni-erlangen.de. [Accessed: 08 July 2017]. Frege, G. (2011). Funktion und Begriff. In: Patzig, G. (Hrsg.). Funktion, Begriff, Bedeutung. Funf logische Studien. 7. Bibliographisch erganzte Auflage. Gottingen: Vandenhoeck & Ruprecht, 1-22. Vortrag, gehalten in der Sitzung vom 9.1.1891 der Jenaischen Gesellschaft fur Medizin und Naturwissenschaft. Frochte, B. (2015). Substantive mit starker Prapositionsbindung im Spannungsfeld zwischen Sprachsystem und Sprachgebrauch. Exemplarische Analyse sechs ausgewahlter Rektionssubstantive. Dissertation. [online]. Duisburg-Essen. Available at: https://duepublico.uni-duisburgessen.de/servlets/DerivateServlet/Derivate-39567/dissertation_frochte.pdf. [Accessed: 05 April 2017]. Golonka, J. (2002). Ihre Meinung dazu oder: Wie denken Sie daruber? Mannheim: Institut fur Deutsche Sprache. Gross, G. (1989). Les constructions converses du francais. Genf: Droz. Heidolph, K. E., Flamig, W., Motsch, W. (1981). Grundzuge einer deutschen Grammatik. Berlin: Akademie Verlag. Helbig, G. (1976). Zur Valenz verschiedener Wortklassen. Deutsch als Fremdsprache, 13. Jg., H. 3, pp. 131-146. Helbig, G. (1982). Valenz, Satzglieder, semantische Kasus, Satzmodelle. Leipzig: Enzyklopadie Verlag. Helbig, G. (1986). Zu umstrittenen Fragen der substantivischen Valenz. Deutsch als Fremdsprache, 23. Jg., H. 4, pp. 200-207. Helbig, G. (1992). Probleme der Valenz- und Kasustheorie. Tubingen: Narr. Helbig, G., Buscha, J. (2001). Deutsche Grammatik. Ein Handbuch fur den Auslanderunterricht. Berlin, Munchen: Langenscheidt. Hennig, M. (Hrsg.). (2016). Komplexe Attribution. Ein Nominalstilphanomen aus sprachhistorischer, grammatischer, typologischer und funktionalstilistischer Perspektive. Berlin, Boston: de Gruyter. Heringer, H.-J. (1968). Prapositionale Erganzungsbestimmungen im Deutschen. Zeitschrift fur deutsche Philologie, 87, pp. 426-457. Heringer, H. (1996). Deutsche Syntax Dependentiell. Tubingen: Stauffenburg. Holzner, M. (2007). Substantivvalenz. Koфusgestutzte Untersuchungen zu Argumentrealisierungen deutscher Substantive (= Reihe Germanistische Linguistik. Bd. 274). Tubingen: Niemeyer. Hum, R. (2010). Untersuchung von reziproken Strukturen valenter Substantive in der deutschen Sprache. Dissertation, [online]. Szeged. Available at: http://doktori.bibl.u-szeged.hU/824/l/Hum_Rozalia.pdf. [Accessed: 05 April 2017]. Institut fur Deutsche Sprache, Mannheim. (1991-2012). Das Deutsche Referenzkorpus DeReKo. Institut fur Deutsche Sprache, Mannheim. (1991-2012). Software COSMAS II: Corpus Search, Management and Analysis System. Jacobs, J. (1994). Kontra Valenz. Trier: Wissenschaftlicher Verlag. Jacobs, J. (2003). Die Problematik der Valenzebenen. In: Agel, V. u.a. (Hrsg.). Dependenz und Valenz. Ein internationales Handbuch der zeitgenossischen Forschung. 1. Halbbd. Berlin, NewYork: de Gruyter, pp. 378-399. Jung, W.-Y. (1995). Syntaktische Relationen im Rahmen der Dependenzgrammatik. Hamburg: Buske. Kubczak, J., Constantino, S. (1998). Exemplarische Untersuchungen fur ein syntagmatisches Worterbuch Deutsch-Franzosisch / Franzosisch-Deutsch. In: Bresson, D., Kubczak, J. (Hrsg.). Abstrakte Nomina. Vorarbeiten zu ihrer Erfassung in einem zweisprachigen syntagmatischen Worterbuch. Tubingen: Narr, pp. 11-119. Kubczak, J., Schumacher, H. (1998). Verbvalenz - Nominalvalenz. In: Bresson, D., Kubczak, J. (Hrsg.). Abstrakte Nomina. Vorarbeiten zu ihrer Erfassung in einem zweisprachigen syntagmatischen Worterbuch. Tubingen: Narr, pp. 273-286. Lauterbach, S. (1993). Genitiv, Komposition und Prapositionalattribut - zum System nominaler Relationen im Deutschen. Munchen: Iudicium. Mehl, S., Langer, H., Volk, M. (1998). Statistische Verfahren zur Zuordnung von Prapositionalphrasen. In: Proceedings of KONVENS-98. Bonn, pp. 97-110. Meier, H. (1978a). Deutsche Sprachstatistik. Bd. 1. Hildesheim: Olms. Meier, H. (1978b). Deutsche Sprachstatistik. Bd. 2. Hildesheim: Olms. Moravcsik, E. (1993). Government. In: Jacobs, J,, Stechow, A. von, Stemefeld, W., Vennemann, Th. (Hrsg.). Syntax. Ein internationales Handbuch zeitgenossischer Forschung. Halbbd. 1. Berlin, New York: de Gruyter (= Handbucher zur Sprach- und Kommunikationswissenschaft 9.1), pp. 705-721. Openthesaurus. Synonyme und Assoziationen, [online]. Available at: http://www.openthesaurus.de. [Accessed: 03 March 2017]. Ossenova, P. (2009). Именните фрази в българския език. София: Издателство ЕТО. Perkuhn, R., Keibel, H., Kupietz, M. (2012). Korpuslinguistik. Paderborn: Fink. Peschel, C. (2002). Syntaktische und semantische Informationen zur Valenz von Substantiven - ein Fall fur die Worterbucher? In: Peschel, C. (Hrsg.): Grammatik und Grammatik Vermittlung. Frankfurt am Main: Lang, pp. 227-252. Primus, B. (1999). Cases and Thematic Roles - Ergative, Accusative and Active. Tubingen: Niemeyer. Randow, E. (1986). Valente Substantive des Englischen. (= Tubinger Beitrage zur Linguistik 294). Tubingen: Narr. Sandberg, B. (1979). Zur Reprasentation, Besetzung und Funktion einiger zentraler Leerstellen beim Substantiv (= Goteborger Germanistische Forschungen 18). Goteborg: Acta Universitatis Gothoburgensis. Schierholz, S. (2001). Prapositionalattribute. Syntaktische und semantische Analysen. Tubingen: Niemeyer. Schierholz, S. (2004). Valenzvererbung? Prapositionalattributkonstruktionen und ihre Herleitung. In: Stanescu, S. (Hrsg.). Die Valenztheorie. Bestandaufnahme und Perspektiven. Frankfurt am Main u.a.: Lang, pp. 79-96. Schierholz, S. (2012). An-Tabelle (unveroffentlichtes Manuskript). Sommerfeldt, K. E., Schreiber, H. (1977). Worterbuch zur Valenz und Distribution der Substantive. Leipzig: Bibliographisches Institut. Sommerfeldt, K. E., Schreiber, H. (1983). Worterbuch zur Valenz und Distribution der Substantive. Lizenzausgabe nach der 3., unveranderten Auflage. Tubingen: Niemeyer. Stein, A. (1996). Zur Valenz komplexer Pradikate am Beispiel deutscher und franzosischer Verb-Substantiv-Verbindungen. In: Greciano, G., Schumacher, H. (Hrsg.). Lucien Tesniere - Syntaxe structurale et operations mentales. Akten des deutsch-franzosischen Kolloquiums anlaslich der 100. Wiederkehr seines Geburtstags, Strasbourg 1993 (= Linguistische Arbeiten 348). Tubingen: Niemeyer, pp. 191-202. Teubert, W. (1979). Valenz des Substantivs. Attributive Erganzungen und Angaben. (= Sprache der Gegenwart 49). Dusseldorf: Schwann. Teubert, W. (2003). Die Valenz nicht-verbaler Wortarten: das Substantiv. In: Agel, Vilmos u.a. (Hrsg.). Dependenz und Valenz. Ein internationales Handbuch der zeitgenossischen Forschung. 1. Halbbd. Berlin, New York: de Gruyter, pp. 820-835. Van Valin, R. D. Jr., LaPolla, R. J. (1997). Syntax. Structure, meaning and fonction. Cambridge: University Press. Welke, K. (1988). Einfuhrung in die Valenz-und Kasustheorie. Leipzig: Bibliographisches Institut. Welke, K. (2011). Valenzgrammatik des Deutschen. Eine Einfuhrung. Berlin, New York: de Gruyter. Wiegand, H. E. (1985). Fragen zur Grammatik in Worterbuchbenutzungsprotokollen. Ein Beitrag zur empirischer Erforschung der Benutzung einsprachiger Worterbucher. In: Bergenholtz, H., Mugdan, J. (Hrsg.). Lexiographie und Grammatik (= Lexicographica. Series Maior 3). Tubingen: Niemeyer, pp. 20-98. Wiegand, H. E. (1996). Uber primare, von Substantiven „regierte“ Prapositionen in Prapositionalattributkonstruktionen. In: Harras, G., Bierwisch, M. (Hrsg.). Wenn die Semantik arbeitet. Tubingen: Niemeyer, pp. 109-147. Zifonun, G. (2012). „Die Erziehung der Lust“ - Lesarten des adnominalen Genitivs. In: Konopka, M., Schneider, R. (Hrsg.). Grammatische Stolpersteine digital: Festschrift fur Bruno Strecker zum 65. Geburtstag. Mannheim: Institut fur Deutsche Sprache, pp. 105-110. Zifonun, G., Hoffinann, L., Strecker, B. et al. (1997). Grammatik der deutschen Sprache. Band 1-3. (= Schriften des Instituts fur Deutsche Sprache 7). Berlin, New York: de Gruyter. Zlateva, P. (2014a). Zum Prapositionalattribut in der deutschen Gegenwartssprache: FREUDE „uber“, „an“, „auf‘, „mit“, „zu“, „um“ oder.... In: Grozeva-Minkova, M., Naimushin, B. (Hrsg.). Globalisierung, interkulturelle Kommunikation und Sprache. Akten des 44. Linguistischen Kolloquiums 2009 in Sofia. (= Linguistik International, Bd. 33). Frankfurt am Main: Lang, pp. 583-590. Zlateva, P. (2014b). Die Praposition an im adnominalen Bereich. In: Езикът - Наука и практика. Юбилеен сборник по повод 65-годишнината на проф. д.ф.н. Мария Грозева-Минкова. София: Нов български университет, pp. 137-149. Zlateva, P., Stojanova-Jovceva, S. (1984). За някои синтактични особености на словосъчетанията - заглавия в немския и българския периодичен печат, Съпоставително езикознание, 9, кн. 6, с. 29-34. Belegquellen Mannheimer Morgen /ММ/: Jahrgänge 2011 und 2012; für das erweiterte Korpus zusätzlich die Jahrgänge 2005 - 2010. Nürnberger Nachrichten /NUN/: Jahrgänge 2011 und 2012; für das erweiterte Korpus zusätzlich die Jahrgänge 2005 - 2010. Rheinzeitung /RHZ/: Jahrgänge 2011 und 2012; für das erweiterte Korpus zusätzlich die Jahrgänge 2005 – 2010.
Експлоративно емпирично изследване за ефективността на учебните езикови игри от гледна точка на учещите
В настоящата работа се изследват нагласите на учещите чужд език към учебните езикови игри с оглед на полезността им за индивидуалното усвояване на чужд език. За чужди езици, тук не се изхожда от „изследователската програма на субективните теории“, а се прави опит за идентифициране на нагласите като латентни диспозиции чрез статистически анализ на главните компоненти. В рамките на емпиричните изследвания се изолират и идентифицират единадесет релевантни чуждоезикови измерения, които изразяват нагласите на учещите и обясняват техните субективните оценки за ефективността на игрите в съпоставка с други чуждоезикови дейности. Анализът на нагласите на учащите към играта в часа по чужд език извежда четири други фактора, които допълнително дефинират условията за полезност на езиковите игри. Работата завършва с общо девет диференцирани, генерирани от емпиричните резултати хипотези, които взаимно се надграждат. Библиография: Aguado, K. (2000). Empirische Fremdsprachenforschung. Ein Plädoyer für mehr Transparenz. In: Aguado (Hrsg.) (2000). Zur Methodologie in der Fremdsprachenforschung. Perspektiven Deutsch als Fremdsprachen, Bd. 13, Hohengehren, pp. 117-131. Alemann, H. v. (1977). Der Forschungsprozess. Eine Einführung in die Praxis der empirischen Sozialforschung. Stuttgart. Atteslander, P. (1995). Methoden der empirischen Sozialforschung. Berlin - New York. Arbeitsgruppe Fremdsprachenerwerb Bielefeld (1996a). Fremdsprachenerwerbsspezifische Forschung. Aber wie? Theoretische und methodologische Überlegungen (I). Deutsch als Fremdsprache, 33, 3, pp. 144-155. Arbeitsgruppe Fremdsprachenerwerb Bielefeld (1996b). Fremdsprachenerwerbsspezifische Forschung. Aber wie? Theoretische und methodologische Überlegungen (II). Deutsch als Fremdsprache, 33, 4, pp. 200-210. Arbeitsgruppe Soziologie (1993). Denkweisen und Grundbegriffe der Soziologie. Eine Einführung. Frankfurt/M.-New York. Backhaus, K. et al. (2003). Multivariate Analysemethoden. Eine anwendungsorientierte Einführung. Berlin [u. a.]. Bacher, J. (1986). Faktorenanalyse und Modelle des Antwortverhaltens. Wien. Bailey, K. M. (1983). Competitiveness and anxiety in adult second language learning: looking at and through the diary studies. In: Seliger/ Long. (Hrsg.): Classroom-Oriented Research in Second Languages, Rowley, pp. 67-103. Bauer, G.G. (Hrsg.) (1992). Homo Ludens. Der spielende Mensch II. Internationale Beiträge des Instituts fiir Spielforschung und Spielpädagogik an der Hochschule „Mozarteum“ Salzburg. München-Salzburg. Bausch, Christ, Krumm (Hrsg.) (1995). Handbuch Fremdsprachenunterricht. Tübingen [u. a.]. Börsch, S. (Hrsg.) (1987). Die Rolle der Psychologie in der Sprachlehrforschung. Tübingen. Bortz, J. (1985). Lehrbuch der Statistik. Berlin-Heidelberg. Bortz, J. (1993). Statistik für Sozialwissenschaftler. Berlin-Heidelberg. Bortz, J., Döring, N. (2002). Forschungsmethoden und Evaluation fur Human- und Sozialwissenschaftler. Berlin [u.a.]. Boyanova Marinova, G. (2007). Lemereinstellungen zum Nutzen des Spiels beim Fremdsprachenerwerb: Eine explorative empirische Studie. Bielefeld: Universität Bielefeld. Brenner, G. (1994). Kreatives Schreiben. Frankfurt/ M. Butzkamm, W. (1993). Psycholinguistik des Fremdsprachenunterrichts. Tübingen und Basel. Butzkamm, W. (1996). Unterrichtssprache Deutsch. Ismaning. Buytendijk, F. J. (1933). Wesen und Sinn des Spiels. Berlin. Caillois, R. (1960). Die Spiele und die Menschen. Stuttgart. Caillois, R. (1982). Die Spiele und die Menschen. Frankfurt/M. Château, J. (1969). Das Spiel des Kindes. Paderborn. Château, J. (1974). Spiele des Kindes. Stuttgart. Clément, R., Gardner, R. C., Smythe, P.C. (1980). Social and individual factors in second language acquisition. Canadian Journal of Behavioural Science, 12, pp. 293-302. Clément, R. (1980). Ethnicity, contact and communicative competence in a second language. In: Giles, H., Robinson, W., Smith, P. (Hrsg.): Language: Social psychological perspectives, Classroom-Oriented Research in Second Languages, Oxford, pp. 147-154. Clément, R. (1986). Second language proficiency and acculturation: an investigation of the effects of language status and individual characteristics. Journal of Language and Social Psychology, 5, pp. 271-290. Daniels, K., Mehl, I. (1985). Konzepte emotionellen Lemens in der Deutsch-Didaktik. Bonn-Bad Godesberg. Dörnyei, Z. (1994). Motivation and motivating in the foreign language classroom. The Modern Language Journal, 78, pp. 273-284. Ebneter, Th. (1976). Angewandte Linguistik 2. Eine Einführung. München. Ehnert, R. (1982). Zum Einsatz von Sprachlemspielen im Fremdsprachenunterricht Deutsch. Jahrbuch Deutsch als Fremdsprache, 8, pp. 204-211. Einsiedler, W. (1991). Das Spiel der Kinder. Zur Pädagogik und Psychologie des Kinderspiels. Bad Heilbrunn. Flick, U. (2002). Qualitative Sozialforschung - Eine Einführung. Reinbek bei Hamburg. Flitner, A. (1972). Allgemeine Paedagogik. Stuttgart. Flitner, A. (1973). Spielen-Lernen. Praxis und Deutung des Kinderspiels. München. Flitner, A. (Hrsg.) (1978). Das Kinderspiel. Alte und neue Spieltheorien. München. Friedrichs, J., Lüdtke, H. (1973). Teilnehmende Beobachtung. Einführung in die sozialwissenschaftliche Feldforschung. Weinheim-Basel. Friedrichs, J. (1990). Methoden empirischer Sozialforschung. Opladen. Friedrich, T., Jan, E. v. (1992). Lemspielekartei. Spiele und Aktivitäten für einen kommunikativen Sprachunterricht, Ismaning. Freud, S. (1982). Der Dichterund das Phantasieren (1908). In: Freud, S.: Studienausgabe. Bd. 10 (Bildende Kunst und Literatur), Frankfurt/M, pp. 169-180. Freud, S. (1920). Deutung des Spiels eines anderthalbjährigen Knaben (1920). In: Scheuerl (Hrsg.) (1975). Theorien des Spiels, Weinheim [u. a.], pp. 80-83. Freud, A. (1984). Das Ich und die Abwehrmechanismen. München. Gadamer, H.-G. (1975). Wahrheit und Methode. Tübingen. Gaensslen, H., Schubö W. (1976). Einfache und komplexe statistische Analyse. Eine Darstellung der multivariaten Verfahren für Sozialwissenschaftler und Mediziner. München [u. a.]. Geiger, T. (1953). Ideologie und Wahrheit. Eine soziologische Kritik des Denkens. Stuttgart [u. a.]. Goffman, E. (1971). Verhalten in sozialen Situationen. Strukturen und Regeln der Interaktion im öffentlichen Raum. Gütersloh. Goffman, E. (1977). Rahmenanalyse. Ein Versuch über die Organisation von Alltagserfahrungen. Frankfurt/M. Goffman, E. (1973). Interaktion: Spaß am Spiel. Rollendistanz. München. Grimm, J., Grimm, W. (n.d.). Deutsches Wörterbuch von Jacob und Wilhelm Grimm, Bd. 10, 1, Leipzig. Groos, K. (1899). Die Spiele der Menschen. Jena. Hedemann, Ingeborg (1968). Der Begriff des Spiels und das ästhetische Weltbild in der Philosophie der Gegenwart. Berlin. Helbig, G., Götze, L., Henrici, G., Krumm, H.-J. (Hrsg.) (2001). Deutsch als Fremdsprache. Ein internationales Handbuch, Bd. 1. Berlin-New York. Hering, W. (1979). Spieltheorie und pädagogische Praxis. Zur Bedeutung des kindlichen Spiels. Düsseldorf. Heyd, G. (1991). Deutsch lehren, Frankfurt/M. Heyd, G. (1997). Aufbauwissen für den Fremdsprachenunterricht (DaF), Ein Arbeitsbuch. Tübingen. Holm, K. (Hrsg.) (1976). Die Befragung, Bd. 3: Die Faktorenanalyse. München. Huizinga, J. (1956). Homo ludens. Vom Ursprung der Kultur im Spiel. Hamburg. Hunke, H.-W., Steinig, W. (1997). Deutsch als Fremdsprache, Eine Einführung. Berlin. Hutt, C. (1978). Exploration und Play. In: Sutton Smith: Play und Learning, New York, pp. 175-194. Jackson, J. E. (1991). A User’s Guide to Principal Components. Wiley New York. Jonassen, D. H., Grabowski, B.L. (1993). Handbook of Individual Differences, Learning, and Instruction. Hillsdale. Kant, I. (1923). Über die Pädagogik, Akademie-Ausgabe, Band 9. Berlin und Leipzig. Kochan, B. (Hrsg.) (1974). Rollenspiel als Methode sprachlicher und sozialer Lernens. Kronberg. Kolb, D. A., Rubin, I. M., Mclnture, J. M. (1971). Organizational Psychology, An Experimental Approach. New Jersey. Kolb, D. A. (1981). Learning Styles and Disciplinary Differences. In: Chickering, A.W. and Associates: The Modern American College, San Francisco-Washington-London, pp. 232-305. Krämer, S., Walter, K.-D. (1994). Effektives Lernen in der erwachsenen Bildung. Ismaning. Krech, D., Crutchfield, R.S., Ballachey, E.L. (1962). Individual in society. A textbook of social psychology. Tokyo. Kreuzer, K. J (Hrsg.) (1983-1984). Handbuch der Spielpädagogik, Band 1: Das Spiel unter pädagogischem, psychologischem und vergleichendem Aspekt. Düsseldorf. Kromrey, H. (1983). Empirische Sozialforschung. Modelle und Methoden der Datenerhebung und Datenauswertung. Stuttgart. Kromrey, H. (1994). Empirische Sozialforschung. Opladen. Krzanowski, W. J. (1993). Attribute Selection in Correspondence Analysis of Incidence Matrices. Applied Statistics, 42, pp. 529-541. Küpper, H. (1990). Wörterbuch der deutschen Umgangssprache. Stuttgard. Lozanov, G. (1977). Suggestology and Outlines of Suggestopedy. New York. Mayring, P. (2002). Einführung in die Qualitative Sozialforschung. Weinheim-Basel. Mead, G. H. (1968). Geist, Identität und Gesellschaft. Frankfurt/M. Messelken, H. (1971). Empirische Sprachdidaktik. Heidelberg. Morrison, D. F. (1990). Multivariate Statistical Methods, New York. Millar, S. (1973). Psychologie des Spiels, Ravensburg. Naiman, N., Fröhlich, M., Stern, H. H. et. al. (1978). The good language learner, Research in Education Series 7, Toronto. Oerter, R. (1993). Psychologie des Spiels. Ein handlungstheoretischer Ansatz, München. Ost, F. (1984). Faktorenanalyse. In: Fahrmeir, L., Hamerle, A. (Hrsg.): Multivariate statistische Verfahren, pp. 575-641, Berlin-New York. Paivio, A. (1986). Mental Representations: A Dual Coding Approach, Oxford. Peiler, L. E. (1981). Das Spiel im Zusammenhang der Trieb- und Ichentwicklung. In: Röhrs, H. (Hrsg.): Spiel und Sportspiel - ein Wechselverhältnis, Hannover, pp. 99-117. Piaget, J. (1975). Nachahmung, Spiel und Traum, Stuttgart. Piaget, J. (1972). Sprechen und Denken des Kindes. Düsseldorf. Plessner, H. (1950). Lachen und Weinen, München. Popitz, H. (1994). Spielen, Göttingen. Rickheit, G., Strohner, H. (1993). Grundlagen der Kognitiven Sprachverarbeitung, Tübingen [u. a.]. Riemer, C. (1997). Individuelle Unterschiede im Fremdsprachenerwerb. Eine Longitudinalstudie über die Wechselwirksamkeit ausgewählter Einflussfaktoren, Hohengehren. Riemer, C. (2001). Zweitsprachenerwerb als individueller Prozess III: Kognitive Variablen. In: Helbig, G., Götze, L., Henrici, G., Krumm, H.-J. (Hrsg.) (2001). Deutsch als Fremdsprache. Ein internationales Handbuch, Bd. 1, Berlin [u. a.], pp. 707-714. Ritsert, J. (Diskussionsleiter) (1993). Denkweisen und Grundbegriffe der Soziologie. Frankfurt/M. [u. a.]. Röhrs, H. (Hrsg.) (1981). Das Spiel - ein Urphänomen des Lebens. Wiesbaden. Rubin, J. (1975). What the „good language learner“ can teach us. TESOL Quarterly, 9,41-51. Runkel, G. (1986). Soziologie des Spiels. Frankfurt/ M. Schäfer, G. E. (1986). Spiel, Spielraum und Verständigung: Untersuchungen zur Entwicklung von Spiel und Phantasie im Kindes- und Jugendalter. Weinheim [u. a.]. Schäfer, G. E. (1989). Spielphantasie und Spielumwelt: Spielen, Bilden und Gestalten als Prozesse zwischen Innen und Aussen. Weinheim [u. a.]. Schäfers, B. (Hrsg.) (1995). Grundbegriffe der Soziologie. Opladen. Scheuerl, H. (1955). Beiträge zur Theorie des Spiels. Weinheim [u. a.]. Scheuerl, H. (Hrsg.) (1975). Theorien des Spiels. Weinheim [u. a.]. Scheuerl, H. (1990). Das Spiel. Band 1, Untersuchungen über sein Wesen, seine pädagogische Möglichkeiten und Grenzen. Hemsbach. Scheuerl, H. (1991). Das Spiel. Band 2, Theorien des Spiels. Hemsbach. Schiller, F. (1962). Über die Ästhetikerziehung des Menschen. In: Sämtliche Werke, Bd. 5. München. Scovel, T. (1978). The effect of affect on foreign language learning: A review of the anxiety research. Language Learning, 28, pp. 129-142. Selg, H., Klapprot, J., Kamenz, R. (1992). Forschungsmethoden der Psychologie. Stuttgart [u. a.]. Simmel, G. (1970). Die Geselligkeit. In: ders. Grundfragen der Soziologie. Berlin. Spitz, René (1970). Nein oder Ja. Die Ursprünge der menschlichen Kommunikation. Stuttgart. Stern, H. H. (1975). What can we learn from the good language learner? Canadian Modern Language Review, 31, pp. 304-318. Sutton-Smith, B. (1978). Die Dialektik des Spiels. Schorndorf. Timm, J.-P. (Hrsg.) (1995). Ganzheitlicher Fremdsprachenunterricht. Weinheim. Turner, V. (1989). Vom Ritual zum Theater. Der Ernst des menschlichen Spiels. Frankfurt/M. Wallance, K. J. (1991). Training Foreingn Language Teachers, A reflective aproach. Glasgow. Wegener, H., Krumm, H.-J. (1982). Spiele - Sprachspiele - Sprachlemspiele: Thesen zur Funktion des Spielens im Deutschunterricht für Ausländer. Jahrbuch Deutsch als Fremdsprache, 8, pp. 189-203. Wegener-Spöhring, G. (1995). Aggressivität im kindlichen Spiel: Grundlegung in den Theorien des Spiels und Erforschung ihrer Erscheinungsformen. Weinheim. Weidenmann, B., Krapp A., Hofer, M., Huber, G., Mandl H. (1993). Pädagogische Psychologie. Weinheim, Basel. Werder, L. v. (1993). Lehrbuch des Kreativen Schreibens. Berlin. Wesche, M. (1981). Language aptitude measures in streaming, matching students with methods, and diagnosis of learning problems. In: Diller, K. (Hrsg.): Individual differences and univers a l in language learning aptitude, Rowley, pp. 119-154. Wittgenstein, L. (1973). Philosophische Grammatik,. Frankfurt/M.
Съотносимостта на системите на стихосложение в старогръцки и български език като проблем на превода на старогръцки метрически текстове
Тема на студията е предаването на стихотворен размер при превод на метрически текстове от старогръцки на български език: възможни преводачески подходи и достижимият предел на адекватно предаване на ритъм и метрика. За целта е приложена методологията на компаративното стихознание. Работата налага цялостна систематизация на типовете стихосложение в типологически и генеалогичен план, обзор на диахронното развитие и взаимните влияния и пренос на метрически модели в двата езика, като за сравнение е привлечен материал и от други езици. Анализирано е актуалното състояние на системите на стихосложение в България, разгледани като възможни модели за превод. Въвеждат се понятията изометричен и хетерометричен превод и се анализират техните параметри. Библиография: Wehrli, F. (ed.) (1967). Aristoxeni Musici fragmena. Basel-Stuttgart: Schwabe & co Verlag. Аристотел (1993). За поетическото изкуство, прев. Ал. Ничев, София: Софи-Р. Атанасов, Вл. (2002). Преводите от антични езици от 1944 до 1995 година. В: Николова, А. (ред). Преводна рецепция на европейските литератури в България. Том 3, Класическа литература. София: Академично издателство „Проф. Марин Дринов“, с. 55-67. Балабанов, Ал. (1973). Българският стих. В: Балабанов, Ал. Студии, статии, рецензии, спомени. София: Български писател, с. 131-133. Бончев, Н. (1871). Читалище, повременно списание, издава се от българското читалище в Цариград. Периодическо списание, 4, с. 61-109. Гаспаров, М. Л. (1989). Очерк истории европейского стиха. Москва: Наука. Джуджев, Ст. (1954). Теория на българската народна музика. София. Джуджев, Ст. (1977). Стих и мелос в българската народна песен. В: Джуджев, Ст. Музикографски есета и студии. София: Музика, с. 23-40. Джуджев, Ст. (1977/2). Остатъци от предримска музикална култура в балканския фолклор. В: Джуджев, Ст. Музикографски есета и студии. София: Музика, с. 131-145. Евстатиева, Г. (2011). Арабското стихознание. София: Изток-Запад. Жирмунский, В. (1975). Теория стиха. Ленинград: Софетский писатель, Ленинградское отделение. Златанов, Бл. (2002). Интенция и смисъл на стиховия текст. София: Гражданско дружество „Критика“, 2001. Коларов, Р. (1983). Звук и смисъл. София: Издателство на БАН. Кунчева, Р. (1988). Стихът като възможност за избор. София: Университетско издателство „Климент Охридски“. Кунчева, Р. (2000). Метрика. Свободен стих. Сонет. Стихознанието преди и сега. София: ИК Аура. Левчев, Л. (2003). Поетическото изкуство. София: ИК Труд. Ломоносов, М. В. (1965). Письмо о правилах российского стихотворства. В: Ломоносов М. В. Избранные произведения / Вст. ст., подг. текста и прим. А. А. Морозова. - Москва / Ленинград: Советский писатель, с. 486-494. Лосев, А. Ф. (1979). История античной эстетики, том 5. Москва: Искусство. Петрович, С. (1986). Облик и смисао. Нови сад. Платон. (1981). Държавата. Прев. Ал. Милев. София: Наука и изкуство. Платон. (2007). Закони. Прев. Н. Панова. София: Сонм. Платон. (2015). Държавата. Прев. Г. Гочев. София: Нов български университет. Попдимитров, Е. (1941). Ботев като поет. София: Нов свят. Разцветников, А. (1982). Българският хекзаметър. В: Разцветников, А. Събрани съчинения в четири тома. Т. 3, Стихотворни преводи. Статии за превода. София: Български писател, с. 337-354. Разцветников, А. (1982/2). Гавра с Шил ера и Бетховена. В: Разцветников, А. Събрани съчинения в четири тома. Т. 3. Стихотворни преводи. Статии за превода. София: Български писател, с. 321-324. Томашевский, Б. В. (1996). Стилистика и стихосложение. Москва: Аспект пресс. Тредиаковский (1735). [онлайн]. Достъпно на: http://trediakovskiy.lit-info.ru/trediakovskiy/kritika/novyj-i-kratkij-sposob-k-slozheniyu-stihov.htm [Посетен: 3 януари 2018]. Филипова, С. (2004). Речник по стихознание. София: Петър Берон. Фрейденберг, О. М. (1948). К вопросу о произхождении греческой метрики. Учение записки ЛГУ, Серия филологических наук, 13. Хаджиев, П. (1976). Елементарна теория на музиката. София: Музика. Шенгели, Г. (1960). Техника стиха. Москва: Государственное издательство художественной литератури. Якобсон, Р. (2000). Българският петстъпен ямб в съпоставка с руския. В: Якобсон, Р. Езикът на поезията. София: Захари Стоянов, с. 395-410. Янакиев, М. (1959). Съществува ли начупен стих. Език и литература, 1, с. 66-67. Янакиев, М. (1959). Наблюдения над стиха на Христо Смирненски. Език и литература, 3, 1959, с. 194-201. Янакиев, М. (1960). Българско стихознание. София: Наука и изкуство. Aristides Quintilianus (1963). Aristides Quintilianus De musica, ed. R. P. Winnington-Ingram, Leipzig: Teubner. Nicev, A. (1976). Προβλήματα της μετάφρασης του αρχαίου ελληνικού δράματος – Πλάτων, T. 28, pp. 302-306. Shurbanov, A. (1985). Anglo-Bulgarian Prosodic Compatibility: the Translator’s View. In: Collins, L. (ed), Anglo-Bulgarian Symposium. London: School of Slavonic and East European Studies, vol. II, pp. 132-147. West, M. L. (1973). Indo-European Metre. Glotta, 51, pp. 161-87. West, M. L. (1982). Greek Metre. Oxford. West, M. L. (2007). Indo-European Poetry and Myth. Oxford: Oxford University Press. Цитирани поетични произведения: Alcaeus. Fragm. 96 (Diehl, Fragmenta). In: Lobel, E. and Page, D.L. (eds) (1955). Poetarum Lesbiorum fragmenta. Oxford: Clarendon Press. (repr. 1968, 1st edn. corr.). Анакреонт. (1906). Пред старостта (фрагм. 50 в превод на Ал. Балабанов). Художник. Ахматова, А. Смятение. [онлайн]. Достъпно на: http://slova.org.ru/ahmatova/smjatenie/ Ахматова, А. Смущение, прев. Иван Николов. [онлайн]. Достъпно на: https://litemet.bg/publishl8/a_ahmatova/vecherbroenica/broenica/smushtenie.htm Багряна, Е. Моята песен. [онлайн]. Достъпно на: http://www.slovo.bg/showwork.php3?AuID=183&amp;WorkID=5403&amp;Level=3 Ботев, Хр. Пристанала. [онлайн]. Достъпно на: http://litclub.bg/library/bg/botev/poezia/pristanala.htm Ленън, Джон. (1984). Поезия, проза, интервюта. Прев. Г. Рупчев, К. Филипова. София: Народна култура. Милев, Гео. (1995). Произведения в два тома. Том 1. София: Христо Ботев. Пушкин, А. С. Зимний вечер. [онлайн]. Достъпно на: http://ilibrary.ni/text/569/p.l/index.html Софокъл. (1982). Едип в Колон, прев. Ал. Ничев. В: Софокъл. Трагедии. София: Народна култура. Ходасевич, Вл. Не ямбом ли четмрехстопньш.... [онлайн]. Достъпно на: http://slova.org.ru/hodasevich/ne_yambomlichetyrekhstopnym/ Шекспир, У. (2012). Великите трагедии, прев. Ал. Шурбанов. София: Изток-Запад. Яворов, П. Есенни мотиви. [онлайн]. Достъпно на: http://www.slovo.bg/showwork.php3?AuID=130&amp;WorkID=3312&amp;Level=3 Яворов, П. Калиопа. [онлайн]. Достъпно на: http://www.slovo.bg/showwork.php3?AuID=130&amp;WorkID=3303&amp;Level=3 Housmann, E. A. A Shropshire lad, 62. [онлайн]. Достъпно на: https://www.chiark.greenend.org.uk/~martinh/poems/housman.html#ASLx
Швейцария през призмата на българската лингвокултурна концептология
Разглеждането на образа на една европейска страна през призмата на лингвокултурната концептология е елемент както на съвременния интензивен емпрунтологичен процес и културологичен трансфер на лингвоепистеми и стереотипни представи, така и обект на изследване от модерната лингводидактология на езици и култури. Концептологичният аспект на трансграничното взаимодействие и трансформирането на редица емпрунтизми в лингвокултурни константи маркира интеркултурните потоци в динамизираното европейско пространство, подложено на разнопосочни влияния. Изследователската методология се основава на кумулативно-историко-етимологичния подход, чиято цел е да се реконструират пътищата за лексикално и понятийно взаимодействие на хелветизмите и швейцарски понятийни единици с българската езикова система. Библиография: Агура, Д. (1890). Новейша история от Френската революция до днешно време. София. Бакалов, Георги. (1939). Речник на чуждите думи. София. Бакалов, Георги. (1949). Речник на чуждите думи. [4 изд.]. София. Бардовски, В. (1843). Всеобща география за децата. Белград. Barthes, Roland. (1964). Elements de semiologie. In: Communications, 4, Recherches semiologiques, pp. 91-135. Бобчев, C. (1873). Пътуване около света. Цариград. Богоров, Иван. А. (1869). Френско-български речник. Виена. Богоров, Иван. А. (1871). Български речник с тълкувания и примери. Виена. Богоров, Иван. (1871). Българско-френски речник. Виена. Бояджиев, Живко. (1995). Увод в езикознанието. Пловдив. Велинов, М. (1919). Речник на чуждите думи в езика ни. Пловдив. Велков, Д. (1897). Речник на чуждите думи. Шумен. Веселинов, Димитър, Ангелова, Анна. (2015-2017). Речник на френските думи в българския език. Т. 1-6. София. Генадиев, X. (1909). Голям френско-български речник. Пловдив. Георгиев, Владимир. (1973). Система на българския глагол от диахонна гледна точка. Български език, кн. 1-2, с. 34-44. Груев, Йоаким. (1861). Уроци по землеописание. Пловдив. Данчов, Н., Данчов, Ив. (1936). Българска енциклопедия. София. Иванова, Цветана. (2004). Гювечета; Ястия на фурна; Фондю. София. Икономов, Г. (1856). Кратко землеописание. Букурещ. Карадимчов, Димитър. (1910). Речник на чужди думи в българския език. Трън. Касъров, JI. (1899). Енциклопедичен речник. Пловдив. Кипиловски, Ат. (1836). Краткое начертание на всеобщата история [превод]. Будим. Коджов, Т. (1879-1882). Речник на чуждите думи. София. Линде, Гюнтер, Кноблох, Хайнц. (1990). Околосветско пътешествие с нож и вилица. София. Лъдлъм, Р. (1992). Самоличността на Борн. София. Лъдлъм, Р. (1993). Пътят към Гандолфо. София. Лютер, К. (1879). Женевската конференция. Пловдив. Мавров, Благой. (1959). Френско-български речник. София. Манчов, В. Д. (1862). Кратка география за малки деца. Вена. Марков, Нестор. (1894). Пълен френско-български речник. Марков, Нестор. (1906). Пълен френско-български речник. Мейл, П. (2009). Френски уроци. София. Минков, Светослав. (1957). Гост от Запад. София. Младенов, Стефан. (1932). Речник на чуждите думи. София. Младенов, Стефан. (1947). Речник на чуждите думи в българския език. София. Мопасан, Ги дьо. (1929). Разкази. София. Мопасан, Ги дьо. (1948). Лоената топка. София. Николаев, А. П. (1893). Речник на чуждите думи. Шумен. Пантев, А., Гаврилов, Б. (2001). Сир, това е революция. София. Пенов, Я. (1910). Пълен речник на чуждите думи. София. Писанов, Г. (1892). Малък френско-български речник. София. Радованович, Петър. (1855). Общи знания всякому человеку нуждни. Белград. Райков, Божидар. (1979). Абагар на Филип Станиславов, Рим 1651 [Представен от Божидар Райков]. София. Райнов, Богомил. (1973). Реквием за една мръсница. София. Райнов, Богомил. (1977). Тайфуни с нежни имена. София. Райнов, Богомил. (2000). Ченге втора употреба. София. Ремарк, Ерих Мария. (1973). Живот назаем. София. Реферат (2011). Реферат „Същност и особености на естествения език“. София. Рид, Майн. (1991). Стрелците в Мексико. София. Романов, М. (1911). Френско-български речник. Велико Търново. Романски, Стоян. (1933). Правописен речник на българския книжовен език с посочване изговора и ударението на думите. София. Милев, А., Николов, Б., Братков, Й. (1958). Речник на чуждите думи в българския език. София. Милев, А., Николов, Б., Братков, Й., Пернишка, Е. (2003). Речник на чуждите думи в българския език. София. Речник на чуждите думи в българския език (1982). София: БАН. Сан Антонио. (2007). История на Франция. София. Сеньобос, Ш. (1946). Откровена история на френската народност. София. Симънс, Дан. (2002). Лешояди. София. Сотиров, А., Кортенски, Й. (2003). Петрография на хелветските лигнита от Чукуровския басейн, България. Годишник на Минно-геоложкия университет „Св. Иван Рилски“. Т. 46, 1, с. 191-196. Станев, Н. (1903). Причини на Французката революция. София. Станиславов, Филип. (1651). Абагар. Рим. Стендал. (1956). Пармският манастир. София. Суворов, В. (1995). Контролът. София. Топалов, К. (1989). Нерви. София. Уест, М. (2004). Майсторски клас. София. Чаушев, А., Веселинов, Д., Кръстева, Ж. и др. (2002). Френско-български речник. София: Наука и изкуство. Стефанова, Лидия, Метева, Елена (1981). Френско-български речник-минимум по лингвистична терминология. София. Фотинов, Константин. (1843). Общое землеописание вкратце за синката земля. Смирна. Frei, Henri. (1941). Qu’est-ce qu’un Dictionnaire de phrases? In: Cahiers de Ferdinand de Saussure, Tome 1, pp. 43-56. Футеков, Захари. (1941). Речник на чуждите думи. София. Фроман. (1902). Фроман или Как влезнало евангелието в Женева. Самоков. Халов, Д. (1953). Същност на женевските конвенции и техните нарушители - американо-английските империалисти. София. Хейли, Артър. (1992). Колела. София. Христов, А. (1903). Македонска Швейцария и нейното състояние под турците. Пловдив. Цезар, Гай Юлий. (1937). Коментар и превод на Хелветийската война. Пловдив. Цезар, Гай Юлий. (1939). Хелветийската война. Ямбол. Шишманов, Иван Д. (1923). III международен конгрес по нравствено възпитание в Женева. София. Шоу, Ъруин. (1977). Вечер във Византия. София. Шоу, Ъруин. (1987). Хляб по водите. София. Юбилеен сборник (2005). Юбилеен сборник „Десет години Централна лаборатория по минералогия и кристалография „Акад. Иван Костов“. София. Юго, Виктор. (1888). Клетниците. Пловдив. Юго, Виктор. (1977). Човекът звяр. София. Юго, Виктор. (1987). Клетниците. София. Юрданов, Ю. (1970). Империя „Нескафе“: Швейцарският хранителен концерн Нестле. София. Яранов, Ат. (1928). Илюстрован френско-български речник. София. Източници, от които са ексцерпирани примерите: Бешев, C., Раев, Илия. (2009). Български върхове в Андите. София. Вазов, Иван. (1880). Сантиментална разходка по Европа. София. Вазов, Иван. (1881-1895). Дисонанси. София. Вазов, Иван. (1885). Шильонският замък. Вазов, Иван. (1894). Ема. София. Вазов, Иван. (1896). Нова земя. София. Вазов, Иван. (1931). Предпролетни сонети. Стихове. София. Вазов, Иван. (1888). Под игото. Одеса. Данаилов, Г. (1997). Къща отвъд света. София. Данаилов, Г. (2002). До колкото си спомням. София. Дик, Ф. К. (1993). Човекът във високия замък. София. Дюма, Александър. (1888). Монте Кристо. Пловдив. Дюма, Александър. (1970). Двадесет години по-късно. София. Дюма, Александър. (1981). Граф Монте Кристо. София. Дюма, Александър. (2001). Анж Питу. София. Дюма, Александър. (2004). Графиня дьо Шарни. София. Задек, М. (1883). Любопитно предсказание на Мартина Зедека. Самоков. Йорданов, М., Минчева-Стефанова, Й. (1962). Исторична геология и геология на България. София. Калчев, Христо. (1996). Нерон вълкът. София. Льо Каре, Дж. (2000). Вечният градинар. София. Константинов, Алеко. (1894). До Чикаго и назад. София. Константинов, Алеко. (1895). Бай Ганьо в Швейцария. София. Константинов, Алеко. (1895). Какво! Щвейцария ли?. София. Константинов, Алеко. (1897). Българска Швейцария. София. Константинова, Елка. (2001). България в Швейцария. - Литературен форум, бр. 1. Кренец, Дж. (2008). Клада от страсти. София. Кронин, Арчибалд. (1985). Дървото на Юда. София. Кънчев, К. (1912). Полицаите в Женева, Париж, Брюксел и Лондон. София. Периодика: в. "24 часа“ в. “Время“ в. “Дневник“ в. "Дунав“ в. ”Знаме“ в. “Литературен вестник” в. ,”Литературен форум“ в. “Македония“ в. “Монитор“ в. “Напредък“ в. “Независимост“ в. “Новини“ в. “Отечество“ в. “Право“ в. “Свобода“ в. “Сега“ в. “Слово“ в. “Стандарт“ в. “Турция“ в. “Цариградски вестни“ сп. „Български книжици“ сп. „Знание“ сп. „Зорница“ сп. „Любословие“ сп. „Пламък“ сп. „Училище“ сп. „Читалище“
Проблеми на взаиморазбирането в комуникацията на преходен език
Студията изследва някои особености на взаиморазбирането при използването на преходен френски език в комуникацията. Проследява се развитието на понятието преходен език и връзката му с елементите от интерактивната езикоусвоителна схема. С поставянето на ниската езикова компетентност в перспективата на словесното взаимодействие се открояват специфичните проблеми на разглеждания тип общуване и техниките за преодоляването им. Библиография: Bange, Pierre (1992a). «A propos de la communication et de l’apprentissage de L2 (notamment dans ses formes institutionnelles)». Acquisition et interaction en langue étrangère. [En ligne], 1. Bange, Pierre (1992b). Analyse conversationnelle et théorie de l’action. Paris: Hatier/Didier, collection LAL - CREDIF. Behrent, Sigrid (2007). La communication interalloglotte. Communiquer dans la langue cible commune. Paris : L’Harmattan. Bernier, Marie (2011). «Quelques procédés discursifs d’intercompréhension dans des échanges interlingues en contexte de clavardage». Revue des sciences de l’éducation, 37, 1, pp. 11-38. Besse, Henri , Porquier, Rémy (1984). Grammaires et didactique des langues. Paris: Didier, Coll. Credif - LAL. Blake, Robert (2000). “Computer mediated communication: a window on L2 Spanish interlanguage”. Language Learning & Technology, 4, 1, pp. 120-136. Brock, Cynthia, Crookes, Graham, Day, Richard , Long, Michael (1986). «Differential effects of corrective feedback in native speaker-nonnative speaker conversation». In: Day, R. R. (ed.). Talking to learn: conversation in second language acquisition. Rowley, MA: Newbury House. Weinreich, Uriel (1953). Languages in Contact, Findings and Problems. New York: Linguistic Circle of New York. VanPatten, B. (1996). „Input Processing and Grammar Instruction in Second Language Acquisition.“ Greenwood Publishing Group. Vasseur, Marie-Thérèse (2005). Rencontres de langues - Question(s) d’interaction. Paris : Didier, coll. LAL - CREDIF. Veronique, Daniel (1992). «Recherches sur l’acquisition des langues secondes : un état des lieux et quelques perspectives». Acquisition et interaction en langue étrangère [En ligne], 1. Veronique, Daniel (2009). (dir.) L’acquisition de la grammaire du français langue étrangère. Paris: Didier, coll. Langues & Didactiques. Vion, Robert (2000). La communication verbale. Analyse des interactions. Paris : Hachette. Vogel, Klaus (1995). L’interlangue: la langue de l’apprenant. Trad. Jean-Michel Brohée & Jean-Paul Confais. Toulouse : Presses universitaires du Mirail. Gaonac'h, Daniel (1991). Théories d’apprentissage et acquisition d’une langue étrangère. Paris : Didier, Coll. Credif - LAL. Gass, Susan M. (1988). “Integrating research areas: a framework for second language studies”. Applied Linguistics, 9, 2, pp. 198-217. Gass, Susan M. (2005). „Input and Interaction“. In: Doughty, Catherine J., Long, Michael H. (eds.). The Handbook of Second Language Acquisition. Blackwell Publishing. Gass, Susan M., Selinker, Larry (2008). Second Language Acquisition. New York: Routledge, third edition. Goffman, Erving (1974). Les rites d’interaction. Paris: Minuit. Griggs, Peter (2002). «A propos de l’effet de l’activité métalinguistique sur les processus de production en L2». In: Veronique, D., Cicurel, F. (eds). Discours, action et appropriation des langues. Paris: Presses de la Sorbonne Nouvelle. Gulich, Elisabeth (1986). «“Soul c’est pas un mot très français”. Procédés d’évaluation et de commentaire métadiscursif dans un corpus de conversation en “situation de contact”». Cahiers de linguistique française, 7, pp. 231-258. Dausendschon-Gay, Ulrich (2003). «Communication exolingue et Interlangue». Linx [En ligne], 49, pp. 41-50. Jefferson, Gail (1972). «Side Sequences». In: Sudnow, D. (ed.). Studies in Social Interaction. New York: The Free Press / London: Collier-Macmillan. Degache, Christian and Mangenot, François (2007). «Les échanges exolingues via Internet». Lidil [En ligne], 36. Defays, Jean-Marc (2003). Le français langue étrangère et seconde. Enseignement et apprentissage. Bruxelles : Mardaga. Ellis, Rod (2003 [1997]). Second Language Acquisition. Oxford: Oxford University Press. Carrasco, Encarnación, Degache, Christian, Pishva, Yasmin (2008). «Intégrer l’intercompréhension à l’université». L’intercompréhension, Les Langues Modernes, 1. Castelloti, Véronique (2008). «L’intercompréhension est-elle soluble dans l’éducation plurilingue?». In: Actes du colloque Dialogos em Intercomprensao, Lisbonne, UCP, septembre 2007. Klein, Wolfgang (1989). L’acquisition de langue étrangère. Paris: Armand Colin. Trad. Colette Noyau. Knapp-Potthoff, Annelie, Knapp, Karlfried (1982). Fremdsprachenlernen und -lehren. Stuttgart: Kohlhammer. Corder, S. Pit. (1971 [1980]). «Idiosyncratic Dialects and Error Analysis». IRAL, IX(2), pp. 147-160. Fr. trad. «Dialectes idiosyncrasiques et analyse d’erreurs». Langages, 14e année, 57, pp. 17-28. Kotschi, Thomas (1986). «Procédés d’évaluation et de commentaires métadiscursifs comme stratégies interactives». Cahiers de Linguistique Française, 7, pp. 207-230. Krafft, Ulrich, Dausendschon-Gay, Ulrich (1993). «La séquence analytique». In: Ludi, G. (ed.). Approches linguistiques de l’interaction, Contributions aux 4e Rencontres régionales de linguistique de Bâle, pp. 137-157 (Bulletin CILA, 57). Krafft, Ulrich and Dausendschon-Gay, Ulrich (1994). «Analyse conversationnelle et recherche sur l’acquisition». In: Py, B. (ed.). L’acquisition d’une langue seconde : quelques développements théoriques récents. Institut de linguistique de l’Université de Neuchâtel, Neuchâtel, pp. 127-158 (Bulletin suisse de linguistique appliquée, 59). Krashen, Stephen D. (1981). Second Language Acquisition and Learning. Oxford: Pergamon Press. Long, Michael (1985). „Input and Second Language Acquisition Theory“. In: Gass, S., Madden, C. (eds.). Input in Second Language Acquisition. Rowley, Mass: Newbury House, pp. 377-393. Long, Michael (1991). “Focus on form in task-based language teaching”. In: Lambert, R. , Shohamy, E. Language Policy and Pedagogy. Philadelphia/Amsterdam: Benjamins, pp. 179-192. Long, Michael (1996). “The role of the linguistic environment in second language acquisition”. In: Ritchie, W., Bhatia, T. Handbook of Second Language Acquisition. San Diego: Academic Press, pp. 413-468. Long, Michael (1997). "Focus on form: a design feature in task-based language teaching". [online]. Avalibale at: http://www.mhhe.com/socscience/foreignlang/top.htm Ludi, Georges (1987). «Travail lexical explicite en situation exolingue». In: Ludi, G., Stricker, H., Wuest, J. (eds.). Romanica ingeniosa. Berne: Peter Lang, pp. 463-496. Ludi, Georges (1994). «Dénomination médiate et bricolage lexical en situation exolingue». Acquisition et interaction en langue étrangère [En ligne], 3. Ludi, Georges, Py, Bernard (2003). Etre bilingue. 3e édition. Berne: Peter Lang. Meissner, Franz-Joseph (2003). Esquisse d’une didactique de l’eurocomprehension. In: Meissner, F.-J., Meissner, C., Klein, H. G., Stegmann, T. D. EuroComRom - les sept tamis. Lire les langues romanes dès le départ. Aachen: Shaker. Mackey, Alison (1999). «Input, Interaction, and Second Language Development. An Empirical Study of Question Formation in ESL». SSLA, 21, pp. 557-587. Cambridge University Press. Mackey, Alison (2006). «Feedback, Noticing and Instructed Second Language Learning». Applied Linguistics, 27, 3, pp. 405-430. Oxford University Press. Mondada, Lorenza (1999). «L’organisation séquentielle des ressources linguistiques dans l’élaboration collective des descriptions». Langage et société, 89, pp. 9-36. Mondada, Lorenza, Pekarek Doehler, Simona (2000). «Interaction sociale et cognition située : quels modèles pour la recherche sur l’acquisition des langues?». Acquisition et interaction en langue étrangère [En ligne], 12. Moreau, Marie-Louise (ed.) (1997). Sociolinguistique. Les concepts de base.
Историческите епохи и персонажи на Форд Мадъкс Форд и Хегеловата диалектика
Типичната за Форд колизия между две противоположни исторически епохи лежи в основата на трилогията му „Петата кралица“. Първоначално конфликтът на главната героиня с нейното време е външен, но впоследствие този конфликт се превръща във вътрешен. Вината ѝ се състои в това, че тя извършва зло, за да излезе добро. Библиография: Armstrong, P. B. (1987). The Challenge of Bewilderment: Understanding and Representation in James, Conrad and Ford. Ithaca: Cornell University Press. Baldwin, S. (1995). England is the country, and the country is England. In: Judy, J., Middleton, T. (eds). Writing Englishness 1900–1950. London: Routledge, pp. 97–103. Bankov, A. (1958). Logika. Sofia: Nauka I izkustvo. Bankov, A. (1978). Dialekticheska Logika. Sofia: Nauka i izkustvo. Bergonzi, B. (1973). The Turn of a Century. London: Macmilan. Cassell, R. (ed.). (1987). Critical Essays on Ford Madox Ford. Boston: Hall. Cassell, R. A. (1961). Ford Madox Ford: A Study of His Novels. Baltimore: John Hopkins University Press. Clausewitz, C. (1993). On War. London: Everyman’s Library. Cooper, H. Y. (2004). The Duality of Fords Historical Imagination. In: Weisenfarth, J. (ed. and introd.). History and Representation in Ford Madox Ford’s Writings. Amsterdam: Netherlands, Rodopi, pp. 189–199. Copi, I. M. (1986). Introduction to Logic. New York: Macmillan. Descartes, R. (1993). Key Philosophical Writings. Wordsworth Classics. Ford, F. M. (1907). The Spirit of the People. London: Alston Rivers, Limited. Ford, F. M. (1915). The Critical Attitude. London: Duckworth and Co. Ford, F. M. (1924). Joseph Conrad. A Personal Remembrance. London: Duckworth and Co. Ford, F. M. (1924). Some Do Not… . New York: Grosset and Dunlap. Ford, F. M. (1947). The March of Literature from Confucius to Modern Times. London: Allen and Unwin. Ford, F. M. (1948). Last Post. Harmondsworth. Middlesex: Penguin Books. Ford, F. M. (1948). A Man Could Stand Up. Harmondsworth. Middlesex: Penguin Books. Ford, F. M. (1962). The Fifth Queen. The Boldley Head Ford Madox Ford. Vol. 1. London. Ford, F. M. (1964). No More Parades. New York: Signet Classics. Ford, F. (1984). M. The Rash Act. Manchester: Carcanet. Frye, N. (1990). Anatomy of Criticism. Harmondsworth. Middlesex: Penguin Books. Gallie, W. B. (1978). Philosophers of Peace and War. Kant, Clausewitz, Marx, Engels and Tolstoy. Cambridge: Cambridge University Press. Gasiorek, A. (2001). The Politics of cultural nosatlgia: History and tradition in Ford Madox Ford’s Parade’s End. English Literature in Transition (1880–1920),vol. 44, no. 1, pp. 3–27. Gasiorek, A. (2004). “In the Mirror of the Arts”: Ford’s modernism and the reconstruction of post-war literary culture. In: Weisenfarth, J. (ed. and introd.). History and Representation in Ford Madox Ford’s Writings. Amsterdam, Netherlands: Rodopi, pp. 201–217. Goldring, D. (1948). The Last Pre-Raphaelite. A Record of the Life and Writings of Ford Madox Ford. London: Macdonald and Co. Gordon, A. Jr. (1964). The Invisible Tent: The War Novels of Ford Madox Ford. Austin: University of Texas Press. Greene, G. (1978). Collected Essays. Harmondsworth. Middlesex: Penguin Books. Griffith, M. (1963). A Double Reading of “Parade’s End”. Modern Fistion Studies, vol. 9, no. 1, pp. 25–38. Haslam, S. (2002). Fragmenting Modernism: Ford Madox Ford, the Novel, and the Great War. Manchester University Pres. Haslam, S. (2004). The Rash Act and Henry for Hugh: A. Fordian History of Self-Construction (Or: Where is M/other). In: Weisenfarth, J. (ed. and introd.). History and Representation in Ford Madox Ford’s Writings. Amsterdam, Netherlands: Rodopi, pp. 121–133. Hegel, G. W. F. (1956). The Philosophy of History. New York: Dover. Hegel, G. W. F. (1956). Aesthetics. Oxford: At the Clarendon Press. Hegel, G. W. F. (1996). Razumat v Istoriata. (Reason in History). Sofia: Lik. Hegel, G. W. F. (1997–1998). Enziklopedia na Filosofskite Nauki (Encyclopaedia of the Philosophic Sciences). Vol. 1–3. Sofia: Lik. Heldman, J. M. (1972). The Last Victorian Novel: Technique and Theme in Parade’s End. Twentieth Century Literature, vol. 18. Herbert, G. (1941). The Works. Oxford: Clarendon Press. Hoffman, C. G. (1990). Ford Madox Ford. Boston: TEAS. Howkins, A. (2001). Rurality and english identity. In: Maley, D., Robins, K. (eds.). British Cultural Studies. OUP, pp. 145–155. Huntley, H. R. (1970). The Alien Protagonist of Ford Madox Ford. Chapter Hill: the University of N. C. Press. Hynes, S. (1971). Ford Madox Ford: “Three Dedicatory Letters to Parade’s End” with Commentary and Notes. Modern Fiction Studies, vol. 16, No. 4. Kashner, R. J. (1966). ‘Tietjens’ Education: Ford Madox Ford’s Tetralogy’. Critical Quarterly, vol. 8, no. 2. Kennedy, A. (1970). ‘Tietjens’ Travels: Parade’s End as Comedy’. Twentieth Century Literature, vol. 16, no. 2. Leer, N. (1966). The Limited Hero in the Novels of Ford Madox Ford. East Lansing: Michigan State University Press. Lid, R. W. (1964). Ford Madox Ford: The Essence of His Art. Berkley: University of California Press. Lucacs, G. (1981). The Historical Novel. Harmondsworth: Pelican Books. MacShane, F. (1965). The Life and Work of Ford Madox Ford. New York: Horizon Press. Meixner, J. (1962). Ford Madox Ford’s Novels. A Critical Study. Minneapolis: University of Minnesota Press. Meyer, E. (1990). Ford’s War and (Post)Modern Memory: “Parade’s End” and National Allegory. Criticism, vol. 32, no. 1. Monta, A. P. (2004). Parade’s End in the context of national efficiency. In: Weisenfarth, J. (ed. and introd.). History and Representation in Ford Madox Ford’s Writings. Amsterdam: Netherlands: Rodopi, pp. 41–51. Ohmann, C. (1964). Ford Madox Ford: From Apprentice to Craftsman. Middletown: Wesleyan. Panova, S. (1973). Teoria na Dramata. Sofia: Nauka I izkustvo. Potts, A. (1989). ‘Constable country’ between the wars. In: Samuel, R. (ed.). Patriotism. The Making and Unmaking of British National Identity, vol. 3. London: Routledge. Radford, A. (2002). ‘The Gentleman’s estate in Ford’s Parade’s End. Essays in Criticism: A Quarterly Journal of Literary Criticism, vol. 52, no. 4, pp. 314–332. Samuel, R. (1989). Introduction. In: Patriotism. The Making and Unmaking of British National Identity. vol. 3. London: Routledge, 1989. Schaeffer, F. A. (1990). The Schaeffer Trilogy: The God Who is There, Escape from Reason, He is There and He is Not Silent. Wheaton, Illinois: Crossway Books. Schweitzer, A. (1990). Kultura i Etika. Sofia: Nauka i izkustvo. Seiden, M. (1966). ‘Persecution and Paranoia in Parade’s End’. Criticism, vol. 8, no. 3, Detroit, Michigan: Wayne State University Press. Snitow, A. (1984). Ford Madox Ford and the Voice of Uncertainty. Baton Rouge: Lousiana State University Press. Stang, S. J. (1977). Ford Madox Ford. New York: Ungar. Stang, S. J. (ed. and introd.). (1981). The Presence of Ford Madox Ford: A Memorial Volume of Essays, Poems, and Memoirs. Philadelphia: University of Pennsylvania Press. Stewart, J, I. M. (1963). Eight Modern Writers. Oxford University Press. Watt, I. (1963). Conrad in the Nineteenth Century. Berkley. Weisenfarth, J. (1991). The art of fiction and the art of war: Henry James, H. G. Wells, and Ford Madox Ford. Connotations: A Journal for Critical Debate, vol. 1, no. 1, pp. 55–73. Wiley, P. L. (1962). Novelist of Three Worlds: Ford Madox Ford. Syracuse, NY: Syracuse University Press.
Падежната система в семитските езици: произход и развитие
Обща тенденция на развитие на семитските езици е преминаването от флективен към аналитичен строеж - процес, продължил хилядолетия и приемащ разнообразни форми. В съгласие с тази тенденция широко застъпената в прасемитския език именна флексия също постепенно отпада - в живите семитски езици падежи няма, а единственият книжовен език, където те са част от книжовната норма, е арабският. Както формирането на падежната система, така и нейното отмиране са свързани с редица своеобразни явления, разгледани в предлагания материал. Библиография: Газов-Гинзберг, А. (1974). Символизм прасемитской флексии. Москва. Гранде, Б. (1972). Введение в сравлительное изучение семитских языков. Москва. Бауер, Г. (1966). Язык южноаравийской пысмености. Москва. Дяконов, И. (1965). Семито-хамитские языки. Москва. Дяконов, И. (1967). Языки древней передней Азии. Москва. Крамалков, Charles R. (2001). A Phoenician-Punic Grammar. Brill. Курилович, J. (1951). Le diptotisme et la construction des noms de nombre en Arabe. Word, VII. Курилович, J. (1961). L’apophonie en sémitique. Wroclaw – Warszawa – Krakow. Петровский, Н. С. (1958). Египетский язык. Ленинград. Рекендорф, H. (1898). Die syntaktischen Verhältnisse des Arabischen. Leiden. Сегерт, С. (1965). Угаритский язык. Москва. Тодоров, В. (2003). За вероятната семантична стойност на родовия формант -t в праафроазиатския език и нейното по-нататъшно развитие. В: Арабистика и ислямознание. Т. 2. София. Тодоров, В. (2007). Словоизменението в древните семитски езици. София. Тодоров, В. (2008). Праафроазиатският език като език от ергативен тип. Годишник на СУ „Св. Климент Охридски“, Факултет по класически и нови филологии. София. Фронзароли, П. (1985). К трактовке эблаитской морфологии. В: Сб. Древняя Эбла (раскопки в Сирии). Москва.
Културноспецифични измерения на българо-немската комуникация в бизнес среда
Главната цел на тази студия е анализът на междукултурните различия и изработването на сравнителен модел на съответните културноспецифични различия на българския и немския начин на изразяване и поведение в бизнес среда. Анализът на посочените в темата различия е предпоставка за очертаването на възможните и очаквани грешки и недоразумения в общуването и тяхното предотвратяване. В същото време от това знание могат да се родят действени идеи как целенасочено да се използват конкретни характеристики, което да доведе до синергия и по-ефективни резултати при общуването на български и германски бизнес партньори. Характеризирането на двете култури се основава на модела на Хофстеде, допълнен с два аспекта от теорията на Едуард Хол. Полученият шест измерен (6-D) модел, който обобщава в таблици различията между българския и немския манталитет, може да се прилага в часовете по немски език или да бъде използван за разработване на комуникативни тренинги за междукултурна компетентност: емпатия и способност за социално взаимодействие, респект и чувствителност към чуждото възприятие. Библиография: Минков, Михаил (2007). България върху културната карта на света. Европейци сме ний, ама. София: Класика и стил. Минков, Михаил (2007). Защо сме различни. София: Класика и стил. Неделчева, Таня (2012). Жизнеността на етатисткия синдром на българина. В: Кертиков, К. (съст.). Българските национални ценности. Статика и динамика в евроинтергационния процес. София: ИИОЗ – БАН. Пашов, Петър (1999). Българска граматика. София: ИК Хермес. Силгиджиян, Х., Карабельова, С., Герганов, Е., Генов, Ю. (2007). Подобни и различни в рамките на българската култура. Резултати от представителното изследване на ценностите и културните практики в България. Годишник на СУ „Св. Климент Охридски”, 95, София: Университетско издателство „Св. Климент Охридски“. Славов, Атанас (1995). Шаманът в теб и мен. София: Народна култура. Тромпенаарс, Фонс, Хампдън-Търнър, Чарлз (2004). Да се носиш по вълните на културата. Разбиране на културното разнообразие в бизнеса. София: Класика и стил. Фотев, Георги (2009). Европейските ценности в днешното българско общество. София: Университетско издателство „Св. Кл. Охридски“. Хаджийски, Иван (1945). Бит и душевност на нашия народ. София: Хемус. Хофстеде, Хеерт (2001). Култури и организации. Софтуер на ума. София: Класика и стил Bohnaker, Elke (2011). Kommunikationsstandards für den deutsch-europäischen Wirtschaftskontakt. Aachen: Shaker. Bronszinsky-Schwabe, Edith (2011). Interkulturelle Kommunikation. Wiesbaden: VS Verlag für Sozialwissenschaften. Ferraro, Gary (2011). Cultural Anthropology. An Applied Perspective. Belmont: Thomson Wadsworth. Flader, D., Comati, S. (2008). Kulturschock: interkulturelle Handlungskonflikte westlicher Unternehmen in Mittel- und Osteuropa. Wiesbaden: VS Verlag für Sozialwissenschaften. Frey, Siegfried (1999). Die Macht des Bildes. Der Einfluss der nonverbalen Kommunikation auf Kultur und Politik. Bern: Verlag Hans Huber. Grice, Paul (1989). Studies in the Way of Words. Harvard: Harvard University Press. Hall, Edward T. (1959). The Silent Language. New York: Anchor Books. Hall, Edward T., Hall, Mildred R. (1990). Understanding Culture Differences. Boston: Intercultural Press. Hofstede, Geert (2012). Lokales Denken, globales Handeln: Interkulturelle Zusammenarbeit und globales Management (Cultures and Organizations: Software of the Mind). Kindle Edition. München: C. H. Beck. Kroeber, A. L., Kluckhohn, C. (1952). Culture: A critical review of concepts and definitions. Cambridge: Museum of Archaeology & Ethnology, Harvard University Cambridge. Kumbier, Dagmar (2013). Interkulturelle Kommunikation: Methoden, Modelle, Beispiele. Reinbek bei Hamburg: Rohwolt. Lewis, R. D. (2006). When cultures collide. Boston/London: Brealey. Linton, R. (1945). The Cultural Background of Personality. New York: Appleton-Century Crofts.
Семантика на медиално-пасивните форми на неакузативно-каузативните амбитранзитиви в новогръцкия език
Целта на студията е да изследва наличието и залоговата семантика на медиално-пасивните форми на корпус от неакузативно-каузативни амбитранзитиви (неергативи), класифицирани в седем групи според установената семантика на изследваните глаголни форми. Библиография: Вунчев, Б. (2007). Аспектуалните характеристики в новогръцкия език – средства за изразяване и семантика. София: УИ „Св. Климент Охридски“. Вунчев, Б. (2013). Семантични и синтактични особености на активните интранзи­тиви в новогръцкия език. София: УИ „Св. Климент Охридски“. Кабакчиев, К. (1992). Видът в английския език. София. Βασιλάκη, Σ. (1989). Η μορφολογία της Παθητικής Φωνής στα Νέα Ελληνικά. Μελέτες για την Ελληνική Γλώσσα, 9, pp. 185-204. Θεοφανοπούλου-Κοντού, Δ. (1982). Τα μέσα ρήματα της Νέας Ελληνικής: μερικές προκαταρκτικές παρατηρήσεις στο σύστημα των διαθέσεων. Μελέτες για την Ελληνική Γλώσσα, 2, pp. 51-78. Θεοφανοπούλου-Κοντού, Δ. (1999). Τα μέσα αμετάβατα ρήματα της Νέας Ελληνικής και η μεσοπαθητική κατάληξη. In: Πρακτικά του Γ΄ Διεθνούς Συνεδρίου για την Ελληνική Γλώσσα. Αθήνα: Ελληνικά Γράμματα, pp. 114-122. Alexiadou, A., Anagnostopoulou, E. (2007). Agent, Causer and Instrument PPs in Greek. In: Workshop on Greek Syntax and Semantics. MIT, 20–22.05.2007. Dixon, R., Aikhenvald, A. (2000). Introduction. In: Dixon, R. M. W., Aikhenvald, Alexandra Y. (eds.). Changing Valency. Case Studies in Transitivity. Cambridge: Cambridge University Press, pp. 1-22. Giannakopoulou, A. (2004). Passive Voice in translation of English into Greek: A case study based on ‘9/11’ by Chomsky (2001) and its Greek translation. Research Centre for English and Applied Linguistics. University of Cambridge Working Papers, 10, pp. 103-153. Givón, T. (2006). Grammatical relations in passive clauses: A diachronic perspective. – In: Werner, A., Leisiö, L. (eds.). Passivization and Typology. Typological Studies in Language vol. 68. Amsterdam and Philadelphia: John Benjamins, pp. 337-350. Halliday, M. (1967). Notes on transitivity and theme in English. Part I. Journal of Linguistics, vol. 3, no.1, pp. 37-81. Halliday, M. (1968). Notes on transitivity and theme in English. Part III. Journal of Linguistics, vol. 4, no. 2, pp. 179-215. Hopper, P., Thompson, S. (1980). Transitivity in grammar and discourse. Language, vol. 56, pp. 251-299. Jaeggli, O. (1986). Passive. Linguistic Inquiry, vol. 17, pp. 587-622. Kemmer, S. (1993). The Middle Voice. Typological Studies in Language 23. Amsterdam and Philadelphia: John Benjamins. Langacker, R., Munro, P. (1975). Passives and their meaning. Language, vol. 51, no. 4, pp. 789–830. Lascaratou, C., Philippaki-Warburton, I. (1984). Lexical versus Transformational Passives in Modern Greek. Glossologia, 2–3, pp. 99–109. Manney, L. (2000). The middle voice in Modern Greek. Meaning and function of an inflectional category. Studies in language companion series. Vol. 48. Amsterdam, Philadelphia: John Benjamins. Naess, A. (2007). Prototypical Transitivity. Typological Studies in Language 72. Amsterdam, Philadelphia: John Benjamins. Philippaki-Warburton, I. (1975). The passive in English and Greek. Foundations of Language, vol. 13, pp. 563–578. Psaltou-Joycey, A. (1991). The Temporal, Aspectual and Pragmatic Functions of the Perfect in Modern Greek. Doctoral dissertation. Thessaloniki. Schäfer, F. (2007). On the Nature of Anticausative Morphology: External Arguments in Change-of-state Contexts. Doctoral dissertation. Stuttgart: Institut für Linguistik/Anglistik der Universität Stuttgart. Stein, G. (1979). Studies in the Function of the Passive. Tübinger Beiträge zur Linguistik 97. Tübingen: Narr, 1979. Vendler, Z. (1967). Linguistics in Philosophy. Ithaca, New York: Cornell University Press. Zombolou, K. (2008a). The Greek Medio-passive: a Short Introduction. In: Wednesdays Meeting Melbourne. RCLT – La Trobe University. Zombolou, K. (2008b). Non deponency in deponent verbs. In: Linguistic Evidence. University of Tübingen.
Игровата референциалност в средновековния френски фарс
Студията, написана на френски език, анализира игровото третиране на препратките към действителността в средновековния френски фарс. На базата на авторитетни теоретици на референциалността в литературата и в театъра е предложена оригинална теоретична рам­ка на фарсовата референциалност, приложена по-нататък чрез конкретни наблюдения върху редица фарсове. Анализите са групирани в няколко основни тематични кръга: механизъм на образуване на имената на персонажите във фарса, фарсов „реализъм“ и натурализъм на гро­тесковото тяло, специфична сценична функционалност на предметите – иконични знаци във фарсовете. В заключението се утвърждава игровата употреба на референциалните стратегии във фарса, която свидетелства за пародийното начало на жанра. Библиография: 1. TEXTES DE FARCES Choix de farces, soties et moralités des XVe et XVIe siècles. (1872). T. 1. Nice. (1ère éd. 1530). Gringore, P. (1858). Raoullet Ployart. In: OEuvres complètes de Gringore. T. 1. OEuvres politiques. Paris. (1ère éd. 1512). pp. 270-286. Les Trois Pèlerins (1872). In: Théâtre français avant la Renaissance (1450–1550). Mystères, moralités et farces. Paris: Corbeil. pp. 406-411. Tissier, A. (textes annotés et commentés par) (1986–2000). Recueil de farces, 1450–1550. (13 tomes + 2 tomes de notes). Genève: Droz. Trepperel, J. (2011). Le Recueil Trepperel. Slatkine reprints, 1966. Paris: Classiques Garnier. Viollet le Duc (sous la dir. de) (1854). Ancien théâtre françois ou Collection des ouvrages dramatiques les plus remarquables. (3 tomes). Paris: P. Jannet. 2. OUVRAGES ET ÉTUDES CRITIQUES Auerbach, E. (1968). Mimésis. La représentation de la réalité dans la littérature occidentale, trad. de l’allemand par Cornélius Heim. Paris: Gallimard NRF, «Bibliothèque des idées». (1946 pour l’édition originale). Bakhtine, M. (1985). L’oeuvre de François Rabelais et la culture populaire au Moyen Âge et sous la Renaissance. Paris: Gallimard. Barthes, R. (1968). L’Effet de réel. Communications, 11, pp. 84-89. Garapon, R. (1974). Le réalisme de la farce. Cahiers de l’Association internationale des études françaises, 26, pp. 9-20. Mazouer, C. (1998). Le théâtre français du Moyen Age. Paris: SEDES. Meyer, M. (2003). Le comique et le tragique. Penser le théâtre et son histoire. Paris: PUF. Noel, A.-S. (2012). L’objet au théâtre avant le théâtre d’objets : dramaturgie et poétique de l’objet hybride dans les tragédies d’Eschyle. Agôn. [online], no 4. Available at: http://agon.ens-lyon.fr/index.php?id=2054 [Accessed: 13 March 2014]. Pavis, P. (2007). Vers une théorie de la pratique théâtrale: voix et images de la scène. Presses: Univ. Septentrion. Rey-Flaud, H. (1980). Pour une dramaturgie du Moyen Age. Paris : PUF. Riffaterre, M. (1982). L’illusion référentielle. In: Barthes, R., L. Bersani, Ph.Hamon, M. Riffaterre, I. Watt. Littérature et réalité. Paris: Seuil. Rousse, M. (2004). La Scène et les tréteaux. Le théâtre de la farce au Moyen Âge. Orléans: Paradigme («Medievalia», 50). Schoell, K. (1985). La vie quotidienne selon la farce. Cahiers de l’Association internationale des études francaises, 37, pp. 39–54. Ubersfeld, A. (1978). L’objet théâtral. Actualité des arts plastiques, no. 40. Paris: CNDP. Ubersfeld, A. (1981). L’école du spectateur, Lire le théâtre 2. Paris: Éditions sociales.