Пространството на българите и неговите граници през XV - XVII в. - Георгиева , Цветана (Годишник на Софийския университет "Св. Климент Охридски" - Исторически факултет, 1999)
Това изследване разглежда границите на българското пространство през първите векове на османското владичество. След анализ на европейските, османските и българските източници се прави общият извод, че през този период, когато на Балканите няма политически граници, българското пространство – в сравнение с това на другите балкански народи – е затворено в система от граници, съставена от три концентрични зони. Първата и най-широка зона обхваща пространството, заключено в района на Дунавската делта, устието на река Тимок, средното течение на река Девол на югозапад от Охридското езеро и устието на река Марица. В тази зона българите и техните съседи съжителстват, а границите на техните територии се преплитат. Във втората зона етническите граници стават ясно изразени. За българите и сърбите тези граници се простират между реките Морава, Нишава и Тимок. Вътрешното пространство обаче българите не споделят с никого, възприемайки го като свой собствен център. В тази територия небългарите се считат за чужденци. Като гранични точки на това вътрешно българско пространство източниците посочват градовете Ниш, Силистра, Свиленград и течението на река Струмица.