Историята като парадигмална действителност - Донков, Румен (Годишник на Софийския университет "Св. Климент Охридски" - Исторически факултет, 1999)
Това изследване е посветено на развитието на идеите за обществото от времето на Вико до съвременните теоретици във философията, социологията и историята. В подхода се използва основно терминът „организация“. Критикувани и анализирани са историческите и антропологични „школи“ и течения. Проблемът със съвременните „кризи на историята“ се разглежда в контекста на т.нар. „харизматичен екстремум“. Предлагат се нови мотиви за обща периодизация. На тях се основава терминът „парадигма“. Формулира се идеята за моделиране на обществото, като в рамките на всяка парадигматична реалност моделите са отражение на временно-пространствените отношения, които включват преход (промяна) и развитие (запълване на модифицираната раса). Моделите на „еволюция“ и „конфликт“ са събрани чрез използване на систематичен подход.