Българските въстанически движения през XVI и началото на XVII в. и Европа - Йонов, Михаил (Годишник на Софийския университет "Св. Климент Охридски" - Исторически факултет, 1993)
Статията отразява научните резултати от непрекъснатите търсения на автора по въпроса. За разлика от повечето предишни концепции, ние разглеждаме много по-широко значението на външния фактор. Под влияние на развита Европа, основните институции на феодално деспотичната Османска империя са разклатени, а нейното разширяване е неутрализирано. Въпреки че има по-ранни признаци на социална съпротива, най-значимите антиосмански движения се случват през последните десетилетия на XVI век, когато европейските държави започват по-активни военни действия срещу османците. Перспективите за външна подкрепа позволяват разширяването на българските движения и тяхното развитие в систематично подготвяни въстания. От друга страна, тези движения са желани и полезни най-вече за европейските държави, които са във война със султана. По този начин българите допринасят за общата борба на народите от Средна и Югоизточна Европа срещу османците.