Годишник на Софийския университет "Св. Климент Охридски". Юридически факултет.
Университетско издателство "Св. Климент Охридски"
Еволюцията на българските изследвания на международната сигурност след 1989г. – крайъгълни камъни, подводни течения
Този обзор представя тридесетгодишното развитие на българския академичен дебат относно международната сигурност след промените от 1989 г. Той анализира извървяването на пътя до поврата от блоковата солидарност към евротлантическата интеграционна динамика и изследва последиците от устойчивата пасивна позиция на страната към глобалните ѝ ангажименти. Прегледът на академичния дебат апробира три допускания във връзка с три структурни и темпорални части на изследването: през 1990-те години българската епистемна общност успява да промени парадигмата си на мислене в посока на включване и приспособяване към сложната взаимозависимост в света и се опитва да се абстрахира от стереотипизирането ѝ с конфликтността на региона; през първото десетилетие на XXI век българските учени се отдават на повече себерефлексия, като изострят чувствителността си към перспективата за европеизация, докато запазват критичността си спрямо спорадичните провали на България да се докаже като лоялен съюзник и отговорна държава-членка; през следващото десетилетие българските учени и практици стават малко по-резервирани към възможностите за задълбочаването на изследванията на международната сигурност, макар и все още да допринасят активно към разширяването на дебата с нови проблеми. Библиография: Актуализирана стратегия за национална сигурност на Република България, приета с Решение на НС от 14.03.2018 г., обнародвана в ДВ, бр. 26 от 23.03.2018 г., достъпна на сайта на МО: https://www.mod.bg/bg/doc/cooperation/20181005_Akt_strateg_NS_RB.pdf Александров, Евгени и др. Балканската сигурност. Политически и военни проблеми. София: ИК „Христо Ботев“, 1995. [Издание на Център за стратегически изследвания и Асоциацията за национални, регионални и европейски политологически изследвания (АНРЕПИ)]. Александров, Евгени. България и проблемът за съюзниците. – Военен журнал, No 1, 1995. Александров, Евгени. Проблемът за съюзниците и националната сигурност. – Доклад от Конференцията „Националната несигурност – предизвикателства за България“. – Международни отношения, No 3, 1994. Ангелов, Аню, Цанчев, Димитър и др. Аспекти на сигурността. [Сборник]. София: Дипломатически институт към МВнР, Прима прес, 2012. Ангелов, Аню, Митрев, Димитър. Еволюция на концепцията за сигурност. Шумен: УИ „Епископ Константин Преславски“, 2006 (В. Търново: Faber), 171 с. Ангелов, Аню, Митрев, Димитър. Устойчивост и демократичен мониторинг на националната сигурност. Шумен: УИ „Епископ Константин Преславски“, 2005. Атанасов, Димитър. Кой ще гарантира неутралитет на България? – Международни отношения, No 2, 1994. Велкова, Лидия. Продоволствена сигурност – проблеми и перспективи. – Военен журнал, No 1, 2013. Виджиланте, Антонио, Димитров, Димитър и др. Човешката сигурност в България. Хора в преход. София: Програма за развитие на ООН, Фондация „Фридрих Еберт“, Център за изследване на демокрацията, 1998. Генов, Георги и др. (ред.) Алтернативи на политиката на сигурност на Република България в условията на демократичен преход. София: Албатрос. (Изд. на УНСС, Институт за национална сигурност и международни отношения), 1998. Димитров, Димитър. Създаване на политика и стратегия за сигурност – главни участници и инструменти. – Международни отношения, No 5–6, 2009. Динков, Динко. Сигурността като непрекъснато изпитание за външната политика. – Международни отношения, No 1–2, 2010. Добрева, Христина. Теоретична рамка за анализ на понятието сигурност, комбинираща сигурност и развитие. – Международни отношения, No 5–6, 2009. Добрева, Христина. Стратегиите на ядрено сдържане и кибер сдържане: приемственост и особености. – В: Съвременни аспекти на сигурността. Предизвикателства, подходи, решения. София: Военна академия „Г. С. Раковски“, 2021. Йончев, Димитър. Равнища на сигурност. София: НБУ, Център за изучаване на рисковете и сигурността, 2008. Кобуров, Тодор. Ситуационен външнополитически анализ в областта на сигурността: теория и практика на проблема в условията на променяща се среда на сигурност от края на XX и началото на XXI век. София: Кинг [Миг принт], 2009. Концепция за национална сигурност на Република България, приета с Решение на Народното събрание от 16.04.1998 г., обнародвана в ДВ, бр. 46 от 22.04.1998 г., достъпна на Портала за обществени консултации на МС: https://www.strategy.bg/StrategicDocuments/View.aspx?lang=bg-BG&Id=655 Кръстев, Драгомир. Политика на ЕС в областта на сигурността. София: Военно издателство „Св. Георги Победоносец“. Миленски, Владимир. Вътрешни предизвикателства на политиката за отбрана и сигурност в посткомунистическа България. – Публични политики.bg, No 2, 2012. Available from: https://www.ceeol.com/search/article-detail?id=660564 – Атлантически съвет Милина, Величка, Тагарев, Тодор, Георгиев, Венелин. Към изследването на политики за енергийна сигурност в условия на неопределеност. – Военен журнал, No 1, 2013. Найденов, Михаил. Инструментите на силата в политическите стратегии на малките държави в международната политика. – Международни отношения, No 1–2, 2007. Пантев, Пламен. Външната политика на България в Атланто-Евро-Азиатската зона: формула на поведение в края на ХХ век. – Международни отношения, No 2, 1995. Пантев, Пламен и др. „Културна чувствителност“ и сигурност: новите познавателни и образователни стандарти. София: Университетско издателство „Св. Климент Охридски,“, 2008. Пантев, Пламен. Международната система търси себе си. – Международни отношения, No 2/3, 1993. Пантев, Пламен. Международните преговори в областта на сигурността. София: Софи-Р, 2009. Пантев, Пламен. Националната сигурност на България и международните институционни гаранции за нея. – Международни отношения, No 2, 1994. Пантев, Пламен. От ядрено „сплашване“ – към всеобща взаимна и равна сигурност. София: Университетско издателство „Св. Климент Охридски“, 1992. Пантев, Пламен. Трансформацията на международната система и еволюцията на българската стратегия за сигурност. Международни отношения, No 3, 1994. Петров, Л. (ред.). Взаимозависимост и сигурност в международните отношения. София: Издателство на БКП, 1990. Проданов, Васил. Секюритизацията и десекюритизацията като характеристики на съвременните общества. – Международни отношения, No 3, 2010. Рачев, Валери, Милина, Величка и др. Национална и международна сигурност. София: Военно издателство „Св. Георги Победоносец“, 2005, 520 с. Рачев, Валери. Геополитика и национална сигурност през преходния политически период. – Международни отношения, No 4, 1994. Рачев, Валери. Партньорството за мир на НАТО: двадесет години по-късно. – Военен журнал, No. 1, 2014. Савов, Е. (ред.). Стратегия на сигурност и сътрудничество. София: Партиздат, 1989, 283 с. Семерджиев, Цветан. Информационна сигурност. София: Софттрейд, 2004. Слатински, Николай (съст.). Йончев, Димитър (ред.). Демократичното общество и гражданският контрол върху системата за национална сигурност. Сравнителен анализ и културни особености. София: Фондация „Фридрих Еберт“, Фондация „Демокрация и сигурност“, 1997. Слатински, Николай. Измерения на сигурността. София: Парадигма, 2000. Слатински, Николай. Интегративен подход към някои базисни понятия в науката за сигурността. – „105 години знание в интерес на сигурността и отбраната. [Сборник доклади от международна научна конференция, 6–7 април 2017 г.]. София: Военна академия „Георги Стойков Раковски“, 2018. Слатински, Николай. Петте нива на сигурността. София: Военно издателство „Св. Георги Победоносец“, 2010, 256 с. Слатински, Николай. Сигурност и международни отношения. – Международни отношения, No 2, 1999. Слатински, Николай. Сигурността: същност, смисъл и съдържание. София: Военно издателство „Св. Георги Победоносец“. Слатински, Николай. Съдържание и измерения на категорията „сигурност“. – Международни отношения, No 4, 2011. Стефанов, Георги. Международната сигурност. София: Сиела, 1997. Стефанов, Георги. Теория на международната сигурност. София: Сиела, 2005, 424 с. Събев, Съби. България в НАТО – първите десет години. – Военен журнал, No 1, 2014. Тагарев, Тодор. Отбранителна политика: обхват, основни компоненти и зависимости. – Международни отношения, No 1–2, 2007. Тепавичаров, Христо. Неутралитетът – алтернативата за [националната сигурност на] България. – Международни отношения, No 2, 1996. Тодоров, Антоний. Външнополитическите приоритети на България. – Международни отношения, No 5, 1999. Цеков, Иво. Хибридната заплаха за сигурността: възникване, особености и противодействие. – Международни отношения, No 3–4, 2021. Шалалманов, Велизар, Тагарев, Тодор, Михов, Михо. Информационни аспекти на сигурността. София: ПРОКОН, 1996. Шаламанов, Велизар. Перспективи за сътрудничество в областта на отбраната и сигурността. – Международни отношения, No 4. Янакиев, Янцислав. Хората в отбраната. Единни в многообразието. С.: Университетско издателство „Св. Климент Охридски“, 2013, 272 с. Янков, Александър. Национална сигурност – регионално сътрудничество – глобална стабилност: международноправни аспекти. [Доклад на Конференция „Националната несигурност Bozhilov, Yordan. (ed.) Strengthening the Regional Security. The Role of EU and NATO in the Wider Black Sea Area. Sofia: Elestra Ltd, 2015, 152 p. – Wilfred Martens Centre for European Studies, Konrad Adenauer Stiftung. Brzezinski, Zbigniew. The consequences of the end of the cold war for international security. The Adelphi Papers, 32: 265, 1991. Buzan, Barry, Hansen, Lene. The Evolution of International Security Studies. Cambridge: Cambridge University Press, 2009. Buzan, Barry. People, States & Fear. An Agenda for International Security Studies in the Post-Cold War Era. Colchester, UK: ECPR Press, 2007. Cavelty, Myriam Dunn, Mauer, Victor. (eds.). The Routledge Handbook of Security Studies. Taylor & Francis Group, Routledge, 2010. Delors, Jacques. The European Community and the New World Order. Address to the Royal Institute of International Affairs – Speech/92/81. London, 7 September 1992. Available from https://ec.europa.eu/commission/presscorner/detail/en/SPEECH_92_81 Gaddis, John Lewis. International Relations Theory and the End of the Cold War. – International Security, vol. 17, No 3, Winter, 1992–1993. Gheciu, Alexandra, Wohlforth, William C. The Oxford Handbook of International Security. Oxford: Oxford University Press, 2018. Grant, Glen, Milenski, Vladimir. Identifying the challenges to defence reform in Central and Eastern Europe: observations from the field. Defense & Security Analysis, 2018, 1–19. DOI: 10.1080/14751798.2018.1478182 Habova, Antonina. Southeast Europe in the New Geopolitical Context. – IJASOS- International E-Journal of Advances in Social Sciences, vol. II, issue 4, April 2016. Jarvis, Lee. Toward a Vernacular Security Studies: Origins, Interlocutors, Contributions, and Challenges. – International Studies Review, No 0, 2018. Krause, Keith, Williams, Michael C. Broadening the Agenda of Security Studies: Politics and Methods. – Mershon International Studies Review, vol. 40, No 2, 1996. Minchev, Ognyan, Lessenski, Marin, Ralchev, Plamen. Transatlantic Strategy for Black Sea Stabilization and Integration (BSSI Strategy). – In: Asmus, R. D., Dimitrov, K., Forbrig, J. A New Euro-Atlantic Strategy for the Black Sea Region. German Marshall Fund of the United States. Available from: https://www.iris-bg.org/fls/Black_Sea_Strategy.pdf Naydenov, Mihail. Building the Capacity of NATO’s Eastern European Members to Fight Hybrid War. – Information & Security: An International Journal, Published by ProCon Ltd, vol. 41, 2018. Pantev, Plamen (ed.), Ratchev, Valeri, Tagarev, Todor, Zaprianova, Vyara (auths.). Civil-Military Relations and Democratic Control of the Security Sector. [A Handbook for Military Officers, Servicemen and Servicewomen of the Security and Intelligence Agencies, and for Civilian Politicians and Security Experts]. Sofia (Procon), 2005, Sponsored by United States Institute of Peace, Washington, D.C., U.S.A. Pantev, Plamen. Bulgaria in NATO and the EU: Implications for the Regional Foreign and Security Policy of the Country. – Institute for Security and International Studies, Research Study 12, Sofia, September 2005., https://isis-bg.org/wp-content/uploads/2022/07/RS12.pdf Rasmussen, M. Vedby. ‘It Sounds Like a Riddle’: Security Studies, the War on Terror and Risk. Millennium: Journal of International Studies, vol. 33, No 2, 2004. Ratchev, Valeri, Petkov, Vesselin, Tagarev, Todor. Evolving Security Concepts: The Premium on Governance in the Case of Bulgaria. – Information & Security: An International Journal, Published by ProCon Ltd, 33: 2, 2015. Shalamanov, Velizar, Anastasov, Plamen, Tsvetkov, Georgi. Deterrence and Defense at the Eastern Flank of NATO and the EU: Readiness and Interoperability in the Context of Forward Presence. – Connections Quarterly Journal, vol. 18, No 1–2, 2019. Tagarev, Todor. Hybrid Warfare: Emerging Research Topics. – Information & Security: An International Journal, Published by ProCon Ltd, vol. 39: 3, 2018. Wolfers, Arnold. „National Security“ as an Ambiguous Symbol. – Political Science Quarterly, vol. 67, No 4, 1952.
Споразуменията за избор на съд според Хагската конвенция от 2005 г.
Конвенцията за споразуменията относно избор на съд от 2005 г. е сполучлив опит в рамките на Хагската конвенция по международно частно право за приемането на международноправен акт, включващ норми за директна международна компетентност по граждански и търговски дела. Конвенцията съдържа уредба на споразуменията за избор на съд с изключителна компетентност в областта на търговските отношения с международен характер, както и на признаването и изпълнението на съдебните решения на избрания съд, произтичащи от тези споразумения. Видно от предмета и структурата от акта, една от целите, заложени при приемането на Конвенцията е тя да постигне същия резултат при споразуменията за избор на съд и произтичащите съдебни решения, какъвто е постигнат от Нюйоркската конвенция за признаване и изпълнение на чуждестранни арбитражни решения от 1958 г. в областта на арбитражните споразумения и признаването и изпълнението на арбитражните решения. Статията подлага на анализ основните норми на Хагската конвенция от 2005 г. във връзка с нейното приложно поле, действието на споразуменията за избор на съд върху международната компетентност на съдилищата на договарящите държави, както и признаването и изпълнението на съдебни решения, постановени от избрания съд на договаряща държава. Действието на нормите на Конвенцията е поставено в контекста на глобалния проект за признаване и изпълнение на съдебни решения по търговски дела, както и на взаимодействието с най-важния регионален източник в материята – Регламент (ЕС) No1215/2012. Направена е съпоставка между основни норми на Конвенцията с тези на регламента. Библиография: Сърбинова, Дафина. Действителни ли са едностранните юрисдикционни клаузи? – Търговско и облигационно право, 2013, No 7, 27–40. Ahmed, M. and Beaumont, P. Exclusive choice of court agreements: some issues on the Hague Convention on choice of court agreements and its relationship with the Brussels I recast especially anti-suit injunctions, concurrent proceedings and the implications of BREXIT. – Journal of Private International Law, 2017, Vol. 13, No 2. Beaumont, P. Hague Choice of Court Agreements Convention 2005: Background, Negotiations, Analysis and Current Status (2009) 5. – Journal of Private International Law. Brand, R. A. and Herrup, P. M. The 2005 Hague Convention on Choice of Court Agreements: Commentary and Documents. Cambridge University Press, 2008. Hartley, T. Choice of Court Agreements under the European and International Instruments. Oxford University Press, 2013. Hartley, T. The Hague Choice of Court Convention. – European Law Review, 2006, 31(3). Magnus/Mankowski. European Commentaries on Private. International Law, Brussels Ibis Regulation, 2016. Schulz, A. The Hague Convention of 30 June 2005 on Choice of Court Agreements. (2006) 2. – Journal of Private International Law. Thiele, C. The Hague Convention on Choice of Court Agreements: Was It Worth the Effort?, In: Gottschalk, Eckart and others (eds.). Conflict of Laws in a Globalized World. Cambridge University Press, 2007. Von Mehren, A. T. Recognition and Enforcement of Foreign Judgments: A New Approach for the Hague Conference. – Law & Contemporary Problems, issue 57/1994. Wilderspin, M., Vyskoka, L. The 2019 Hague Judgments Convention through European lenses. – Nederlands Internationaal Privaatrecht, Vol. 1 (2020).
Хагска конвенция за споразуменията относно избор на съд
признаване и изпълнение на съдебни решения
Принципът на равенството в правото на европейския съюз – кратък обзор
Принципът на равенството намира всеобхватно проявление в правото на Европейския съюз. Настоящата студия си поставя за задача да маркира историческото развитие на идеята за равенството, да проследи появата и развитието на принципа на равенството в правото на ЕС чрез първичното право, актове на производното право, както и да анализира практическите проявления на този принцип съгласно практиката на Съда на Европейския съюз. Библиография: Аристотел, Политика. София: Отворено общество, 1995. Йотов, Стилиян. Автономия и достойнство. – В: Автономия и биоетика. Ч. 2. София: Критика и хуманизъм, 2011. Йотов, Стилиян. Човешкото достойнство в медицината. – Социологически проблеми, 2013, No 3–4. Йотов, Стилиян. Човешко достойнство и права. Агата-А, 2016. Йотов, Стилиян. Човешко достойнство и самоуважение, Професионален правен сайт „Предизвикай правото!“, 20 април 2014 г. Мръчков, Васил. Трудово право. 7. прераб. и доп. изд. София: Сиби, 2010. Семов, Атанас. Декларацията от 9 май 1950 г. („Планът на Моне и Шуман“) – гениално политическо прозрение и дългосрочна програма на европейската интеграция – В: Кристоф-Чакалов, Мари-Франс и др., Лекции на Международната магистърска програма Право на ЕС. Т. 2. Актуални проблеми на ЕС, Център за продължаващо обучение, ЮФ на СУ, София: Университетско издателство „Св. Климент Охридски“, 2013. Семов, Атанас. Определяне на приложното поле на правото на ЕС. – Год. СУ. Юрид. фак., 86, 2019. Семов, Атанас. Права на гражданите на ЕС. Т. 1. Правен режим на защитата на правата на човека в Европейския съюз. София: Университетско издателство „Св. Климент Охридски“, Библиотека „Студии по Европейско право“, 2013. Семов, Атанас. Права на гражданите на Европейския съюз. Т. 2. Правен режим на гражданството на ЕС и на свободното движение. София: Университетско издателство „Св. Климент Охридски“, 2013. Христев, Христо. Договорът от Лисабон – нова епоха в защитата на основните права в правото на Европейския съюз – В: Лисабонският договор. Консолидирани текстове на ДЕС и ДФЕС с коментари. София, 2009. Baggaley, Nicholas. Trade Liberalization under the GATT, the NAFTA and the EU: Selected Topics. – Journal of Comparative International Management 1, no. 1, 1998. Belov, Martin. Human Dignity in Bulgaria. – In: Becchi, Paolo, Mathis, Klaus. (eds.) Handbook of Human Dignity in Europe, Springer, 2017. Bernitz, Ulf, Nergelius, Joakim. General Principles of EC Law in a Process of Development: Reports from a Conference in Stockholm, 23–24 March 2007, Organised by the Swedish Network, Kluwer Law International BV, 2008. Blanquet, Marc. Droit général de l’Union européenne. Paris: Sirey, 2018, 11ème éd. Borrillo, Daniel. Les instruments juridiques français et européens dans la mise en place du principe d’égalité et de non-discrimination. – Revue française des affaires sociales, No 1, 2002. D’Amato, Anthony. Comment: Is Equality a Totally Empty Idea? – Michigan Law Review, 1983, 81, vol. 3. Dashwood, Alan, O’Leary, Síofra. The Principle of Equal Treatment in EC Law: Papers Collected by the Centre for European Legal Studies. Cambridge: Sweet & Maxwell, 1997. Ellis, Evelyn. European Community sex equality law. Oxford: Clarendon Press, 1991. Ellis, Evelyn, Watson, Philippa. EU anti-discrimination law. OUP Oxford, 2012. Ellis, Evelyn. The impact of the Lisbon treaty on gender equality. – European Gender Equality Law Review, 1, 2010. Foster, Nigel. EU Law Directions. Second Edition, OUP, 2010. Fredman, Sandra. Discrimination law. Oxford University Press, 2011. Hartley, Trevor. The Foundations of European Community Law. Sixth Edition, OUP, 2007. Herdegen, Matthias. Europarecht. Verlag CH Beck, 20., überarbeitete und erweiterte Auflage, 2018. Hernu, Remy. Principe d’égalité et principe de non-discrimination dans la jurisprudence de la Cour de justice des Communautés européennes. LGDJ, 2003. Heywood, Andrew. Politics. Third Edition. Palgrave Macmillan, 2007. Horspool, Margot, Humphreys, Matthew. European Union Law. 6th edition. Oxford University Press, 2010. Jacqué, Jean Paul. Droit institutionnel de l’Union européenne. 8ème éd. Paris: Dalloz, 2015. Lawson, Anna. European Union non-discrimination law and intersectionality: investigating the triangle of racial, gender and disability discrimination. Routledge, 2016. Lecheler, Helmut. Der europäische Gerichtshof und die allgemeinen Rechtsgrundsätze. Duncker & Humblot, 1971. Lenaerts, Koenraat, Nuffel, Piet van. European Union Law. Third Edition. Sweet & Maxwell, 2011. Locke, John. Two Treatises of Government. In The Works of John Locke. A New Edition, Corrected. In Ten Volumes. Vol. V. London: Printed for Thomas Tegg; W. Sharpe and Son; G. Offor; G.and J. Robinson; J. Evans and Co.: Also R. Griffin and Co. Glasgow; and J. Gumming, Dublin 1823, Essay Two, Chapter VIII, par. 95. McCrudden, Christopher, Prechal, Sacha. The Concepts of Equality and Non-Discrimination in Europe: a Practical Approach, Report to the European Commission, 2009. More, Gillian. The Principle of Equal Treatment: From Market Unifier to Fundamental Right? – In: The Evolution of EU Law. Edited by Paul Craig and Gráinne de Búrca. Oxford University Press, 1999. Roemer, John, Trannoy, Alain. Equality of opportunity. – In: Handbook of income distribution. Elsevier, 2015. Sargeant, Malcolm. The law on age discrimination in the EU. Kluwer Law International BV, 2008. Simon, Denys. Le système juridique communautaire. 3e èdition, PUF, 2001. Schiek, Dagmar, Chege, Victoria. European Union non-discrimination law: comparative perspectives on multidimensional equality law. Routledge, 2009. Tridimas, Takis. The General Principles of EU Law. Second Edition, OUP, 2006. Westen, Peter. The empty idea of equality. – Harvard Law Review, 1982.
Общите принципи на правото като източник на правото на Европейския съюз
Общите принципи на правото са неписани източници на правото на Европейския съюз, изведени в практиката на Съда на Европейския съюз. Те имат особено значение в контекста на формирането и развитието на правната система на европейската интеграция, като дават особен израз на нейната автономия спрямо вътрешното и международното право и имат определящо значение за структурирането и консолидирането на интеграционния правен ред. Общите принципи на правото са източник на конкретни правила за поведение, които са задължителни за институциите на ЕС, органите на държавите членки и в някои случаи – за частноправните субекти. Спазването им може да бъде предмет на контрол за законосъобразност пред Съда на ЕС или пред националните съдилища във връзка с приемането и прилагането на правото на ЕС. Те могат да служат като ръководни насоки при тълкуването на разпоредби на първичното или производното право, както и като основание за ангажиране отговорността на Съюза или на държавите членки за вреди, причинени на частноправни субекти. Въпреки че позитивноправната рамка на европейската интеграция значително се е разраснала през годините, а институционалната система на ЕС разполага с различни нормотворчески механизми, някои от които позволяват правото на ЕС да бъде изменяно бързо и ефективно, общите принципи на правото несъмнено остават източник с решаващо значение, който ще продължи да играе определяща роля в развитието на европейската интеграция и нейната правна система. Библиография: Костов, Станислав. Актове на Съда на Европейския съюз. Правни последици. София: Сиби, 2011. Попова, Жасмин. Право на Европейския съюз. 3. осн. прераб. и доп. изд. София: Сиела, 2015. Семов, Атанас. Система на източниците на правото на Европейския съюз. София: Университетско издателство „Св. Климент Охридски“, 2009. Стоилов, Янаки. Правните принципи. Теория и приложение. София: Сиби, 2018. Стойнев, Иван. Възможност за позоваване на международните споразумения на Европейския съюз при осъществяване на контрол за валидност по реда на чл. 263 ДФЕС. – В: Стоилов, Янаки, Вълчев, Даниел (съст.). Източниците на правото – съвременни национално- и международноправни перспективи. София: Университетско издателство „Св. Климент Охридски“, 2022. Ташев, Росен. Обща теория на правото. Основни правни понятия. София: Сиби, 2007. Arnull, Anthony. The European Union and its Court of Justice. Oxford University Press, Oxford, 2006. Bifulco, Raffaele, Cartabia, Marta, Celotto, Alfonso. L’Europa dei diritti. Commento alla Carta dei diritti fondamentali dell’Unione europea. Il Mulino, Bologna, 2001. Craig, Paul, Burca, Graianne de. „EU Law, Text, Cases and Materials“, Oxford University Press, Oxford, 2001. Cuyvers, Armin. General Principles of EU Law. – In: Ugirashеbuja, Emmanuel, Ruhangisa, John Eudes, Ottervanger, Tom, Cuyvers, Armin (eds.). East African Community Law. Institutional, Substantive and Comparative EU Aspects. Brill Nijhoff, Liden, Boston, 2017. Dе Vries, Sybe A. Balancing Fundamental Rights with Economic Freedoms According to the European Court of Justrice. – Utrecht Law Review, Volume 9, Issue 1. Harbo, Tor-Inge. The Function of the Proportionality Principe in EU Law. – European Law Journal, Vol. 16, No 2, 2010. Hernu, Rémy. „Principe d’égalité et principe de non-discrimination dans la jurisprudence de la Cour de justice des Communautés européennes“. Paris, LGDJ, 2003. Hofmann, Herwig C.H. General Principles of EU Law and EU administrative law. – In: Barnard, Catherine, Peers, Steve (eds.). European Union Law. 3rd edition. OUP, Oxford, 2014. Jacqué, Jеаn-Paul. Droit institutionnel de l’Union européenne. 8e édition. Dalloz, Paris, 2015. Lenaerts, Koen. Le droit comparé dans le travail du juge communautaire. – Revue Trimestrielle du Droit européen, 2001. Martens, Paul. L’irrésistible ascension du principe de proportionnalité. – In : Mélanges Velu. Buylant, Bruxelles, 1992. McCorquodale, Robert. Business, Rule of Law and Human Rights. – In: McCorquodale, Robert (dir.). The Rule of Law in International and Comparative Context, British Institute of International and Comparative Law, London, 2010. Meenan, Helen. „Equality Law in Enlarged European Union“. Cambridge University Press, 2007. Nivard, Carole. Les conditions d’application de la Charte des droits fondamentaux. – In : Biad, Abdelwahab, Parisot, Valérie (dir.). La Charte des droits fondamentaux de l’Union européenne. Bilan d’application. Arthemis, Nemesis, Bruxelles, 2018. Papadopoulo, Rébecca-Emmanuela. Principes généraux du droit et droit communautaire. Origines et concrétisation. Sakkoulas, Athènes, Bruylant, Bruxelles, 1996. Picod, Fabrice. Chartes des droits fondamentaux et principes généraux du droit. – RDLF, 2015, chron. No 2. Picod, Fabrice. Principes généraux du droit. – In: Barav, Ami, Philip, Christian (dir.). Dictionnaire juridique des Communautés européennes. PUF, Paris, 1993. Principe, Michael L. „Albert Venn Dicey and the Principles of the Rule of Law: Is Justice Blind? A Comparative Analysis of the United States and Great Britain“. – Loyola of Los Angeles International and Comparative Law Review, 357 (2000). Rideau, Joël. Droit institutionnel de l’Union et des Communautés européennes. 5e édition. L.G.D.J., Paris, 2006. Rideau, Joël. Ordre juridique de l’Union européenne. Sources non écrites. Jurisclasseur Europe, LexisNexis. Ritleng, Dominique. Le juge communautaire de la légalité et le pouvoir discrétionnaire des institutions communautaires. – AJDA, 1999, Dalloz. Ségolène Barbou-des-Places. « Signification et fоnction du principe de non-discrimination en droit communautaire ». – In: Potvin-Soulis, Laurence (dir.). « Le principe de non-discrimination face aux inégalités de traitement entre les personnes dans l’Union européenne ». Bruylant, Bruxelles, 2006. Spaventa, Eleanor. Fundamental rights in the European Union. – In: Barnard, Catherine, Peers, Steve, Peers, Steve (eds.). European Union Law. 3rd edition. Oxford: Oxford University Press, 2020. Tridimas, Takis. The General Principles of EU Law. 2nd edition. Oxford University Press, Oxford, 2007. Tridimas, Takis. The general principles of EU law and the Europeanisation of national laws. – Review of European Administrative Law (REALaw), 2020, Vol. 13, Number 2. Usher, John Anthony. General Principles of EC Law. Longman, London, 1998.
Допълнителни функции на ядреното сдържане в условията на съвременната среда за сигурност
Настъпи моментът за фундаментално преосмисляне на ролята на ядрените оръжия в националната отбрана и в състава на сегашните ядрени сили. Студената война свърши, но тя бе заменена от нови заплахи за националната сигурност. Технологиите непрекъснато напредват, създавайки както опасности, така и възможности за основните участници. Този документ анализира бъдещата роля на ядрените оръжия в националната и международната сигурност, описва ролята и ограниченията на напредналите конвенционални оръжия за посрещане на стратегическите нужди и предлага няколко алтернативни сценария за бъдещи ядрени сили. Библиография: Arbman, Gunnar and Thornton, Charles. Russia’s Tactical Nuclear Weapons. Stockholm: Swedish Defense Research Agency. Bernstein, Paul and Caves, John Jr. The Future Nuclear Landscape. Washington D.C.: Center for the Study of Weapons of Mass Destruction, 2007. Biddle, Stephen and Feaver, Peter. Battlefi eld Nuclear Weapons: Issues and Options. Boston: University Press of America, 1989. Brown, Harold. Thinking about National Security: Defense and Foreign Policy in a Dangerous World. Boulder: Westview Press, 1983. Bunn, Elaine. Can Deterrence be Tailored? Washington D.C.: National Defense University, 2008. Cerami, Joseph. Defensive Use of Tactical Nuclear Weapons. Washington D.C.: RAND Corporation, 1982. Cirincione, Joseph. Bomb Scare: The History and Future of Nuclear Weapons. New York: Columbia University Press, 2007. De Santana, Anne Harrington. Nuclear Weapons as the Currency of Power. Monterey: Monterey Institute of Intenational Studies, 2009. Drell, Sidney and Goodby, James. What Are Nuclear Weapons For? Recommendations for Restructuring U.S. Strategic Nuclear Forces. Washington D.C.: Arms Control Association, 2005. Halperin, Mortin. Nuclear Fallacy: Dispelling the Myth of Nuclear Strategy. Cambridge: Ballinger, 1987. Khalilzad, Zalmay, et al. The U.S. and a Rising China: Strategic and Military Implications. Santa Monica: RAND Corporation, 1999. Oelrich, Ivan. Missions for the Nuclear Weapons after the Cold War. Washington D.C.: Federation of American Scientists, 2008. Podvig, Pavel. Russian Strategic Nuclear Forces in the Next Decade. Boston: Stanford University Press, 2001. Shalom, Zaki. Israel’s Nuclear Option: Behind the Scenes Diplomacy between Dimona and Washington. Portland: Sussex Academic Press, 2005. Wagner, Christian. Die indisch-chinesischen Beziehungen, in Ernst Reiter, ed. Jahrbuch für internationale Sicherheitspolitik, 2002, Vol. 2, Hamburg: Mittler&Sohn. Wisotzki, Simone. Nuclear Weapons Policy in Britain and France: Strategic Thinking and Disarmament, Bern: International Relations and Security Network, 2004. Younger, Stephen M. Nuclear Weapons in the Twenty-First Century. Associate Laboratory Director for Nuclear Weapons, Los Alamos National Laboratory, June 2000.
Държава, територия и граници през призмата на политическия реализъм
Статията прави преглед на над 250-годишния преход в класическата геополитическа мисъл, рамкирането на пространството в тази парадигма и въздействието върху държавата и същностните ѝ елементи: суверенитет, територия и граници. Обект на проучване са няколко стадия от развитието на научните изследвания, които са въвлечени в малко или много отворен диалог помежду си, посредством подход, наречен историческо картографиране. Концептуалната рамка е свързана с теорията на международните отношения и по-точно – политическия реализъм, така както е дефиниран с шестте постулата на Ханс Моргентау. Разгръщането на структурата на аргументацията има за отправна точка по-примитивните и детерминистични възприятия за държавната територия като жив организъм, борещ се за оцеляване, преминава през стремежа за доминация и експанзионистичните домогвания към големите пространства, за да стигне до апогея – крайните политически догми за хегомонистичен световен ред. Изводите са подчинени на търсенето на рационалност в тази еволюция и опит за изясняване на причините – защо все пак понякога се случват революционни обрати. Библиография: Батаклиев, Иван. Географското единство на българските земи. Известия на българското географско дружество, 9, [1941]. Препеч. в: Военен журнал, 1999, No 5, 114–120. Генов, Георги П. Една тъжна десетгодишнина. Ньойският мирен договор. В: Народностна държава и международно право. [Речи, студии и статии]. София: УИ Св. Кл. Охридски, 2012, 96–134. Дрончилов, Крум. Политическата граница. Год. СУ. Ист.-филолог. фак., 21, 1925, 1-24. Препеч. в: Военен журнал, 1999, No 2, 120–130. Иширков, Анастас. Политическо-географско схващане за държавата. Научен преглед, 1929, No 1, 56–61. Препеч. в: Военен журнал, 1999, No 1, 123–125. Карастоянов, Стефан. Политическа география, геополитика, геостратегия: История, теория, практика. 3. осн. прераб. изд. София.: УИ. Св. Кл. Охридски, 2008, 292 с. Кисинджър, Хенри. Световен ред. София: Труд, 2015. Макиндер, Халфорд. Географската ос на историята. Военен журнал, 2, 1998, No 2, 102–112. (Прев. от англ. на доклада в Geographical Journal, London, 1904, No 23). Ратцел, Фридрих. Зависимостта между земята и държавата. Военен журнал, CIX, 2002, No 2, 134–141. (Прев. от нем.). Русев, Марин. „Mitteleuropa“ и големите пространства: Геополитически измерения на континенталното ядро: 2. Политическа организация на Mitteleuropa – традиция, съвременност и перспективи геополитическа постановка. Год. СУ. Геолого-геогр. фак., 94, 2002, Книга 2 – География, 14–15. Трубецкой, Николай. За туранския елемент в руската култура. Военен журнал, 1998, No 4, 115–122. Трубецкой, Николай. Общоевразийският национализъм. Военен журнал, 1998, No 6, 116–121. Хаусхофер, Карл. Геополитическа динамика на меридианите и паралелите. Военен журнал, бр. 1998, No 5, 104–106. Шмит, Карл. Понятието за политическото. София: УИ Св. Кл. Охридски, 2008. Axtmann, Roland. Humanity or Enmity? Carl Schmitt on International Politics. International Politics, 44, 2007, 531–551. Bassin, Mark, Glebov, Sergey, Laruelle, Marlene, eds. Between Europe and Asia: The Origins, Theories, and Legacies of Russian Eurasianism. Pittsburg PA: University of Pittsburg Press (online copyrighted material), 2015. Black, Bruce. The Legacy of Mahan for the 21st Century. USAWC (U.S. Army War College, Carlisle Barracks, Carlisle, PA, Strategy Research Project, 2006, 6–7), available from: [suspicious link removed] Boria, Еdoardo. Representing the Politics of Borders: Unorthodox Maps in Reclus, Mackinder and Others. Geopolitics, 2015, Vol. 20, p. 151. Bowman, Isaiah. Geography vs. Geopolitics. Geographical Review, 1942, Vol. 32, No. 4, 646–658. Diner, Dan. Knowledge of expansion on the geopolitics of Karl Haushofer. Geopolitics, 4:3, 1999. Gray, Colin S. Nicholas John Spykman, the Balance of Power, and International Order. Journal of Strategic Studies, 38:6, 2015. Hagan, Charles. B. Geopolitics. The Journal of Politics, 1942, Vol. 4, No. 4 (Nov), 478–480. Haggman, Bertil. Rudolf Kjellén and Modern Swedish Geopolitics. Geopolitics, 3:2, 1998. Hartshorne, Richard. The Nature of Geography: A Critical Survey of Current Thought in the Light of the Past. Annals of the Association of American Geographers, 1933, Vol. 29, No 3, 220–223. Herwig, Holger H. Geopolitik: Haushofer, Hitler and lebensraum. Journal of Strategic Studies, 22:2–3, 1999, 218–241. Heske, Henning. Karl Haushofer: His Role in German Geopolitics and in Nazi Politics. Political Geography Quarterly, April, 1987, Vol. 6, No 2, 135–144. Holdar, Sven. Political geographers of the past: The ideal state and the power of geography. The life-work of Rudolf Kjellén. Political Geography, 1992, Vol. 11, No 3. Ishboldin, Boris. The Eurasian Movement. The Russian Review, 1946, Vol. 5, No 2. Koskenniemi, Martti. International Law as Political Theology. How to read the Nomos der Erde? Forum Historia Iuris. Debatte zu Carl Schmitts Geschichtsbild nach dem Zweiten Weltkrieg. Beitrag vom 31, 2006 März. ISSN: 1860–5605, available from: https://forhistiur.de/legacy/zitat/0603koskenniemi.htm, p. 6. Louis, Florian. Pour une histoire critique des idées géopolitiques. In: Les Grands Théoriciens de la Géopolitique. Paris: Presses Universitaires de France, 2014. Mackinder, Halford. J. The Round World and the Winning of the Peace. Foreign Affairs, 1943, 21/4 (July). Mackinder, Halford. On Thinking Imperially. Lectures on Empire. M. E. Sadler. London: Privately Printed, 1907. Mahan, Alfred T. The Influence of Sea Power upon History, 1660-1783. Boston: Little, Brown, 1890. Mirsky, Dmitry S. The Eurasian Movement. The Slavonic Review, 1927, Vol. 6, No 17. Morgenthau, Hans, Thompson, Kenneth W. Politics Among Nations. The Struggle for Power and Peace. 6th ed. New York: Knopf, 1985. Ó Thuathail, Gearóid et al. (eds.) The Geopolitics Reader. London and NY: Routledge, 2011. Ó Thuthail, Gearóid. The critical reading/writing of geopolitics: Re-reading/writing Wittfogel, Bowman and Lacoste. Progress in Human Geography, 18, 3, 1994. Palaver, Wolfgang. Carl Schmitt on Nomos and Space. Telos, 1996, No 21. Pantev, Plamen. The Fluid Nature of Smallness: Regulation of the International System and the Challenges and Opportunities of Small States. In: Steinmetz, Robert, Wivel, Anders. Small States in Europe: Challenges and Opportunities. Farnham: Ashgate Publishing, 2010. Ratzel, Friedrich. Intellectual, Political, and Economic Effects of Large Areas. Studies in Political Areas. American Journal of Sociology, 1897, Vol. 3, No 3. (Translated in English). Ratzel, Friedrich. Lebensraum. In: Politische Geographie. 3rd ed. Munich and Berlin, 1923. Reclus, Elisée. Anarchy, Geography, Modernity: The Radical Social Thought of Elisée Reclus. Lanham: Lexington Books, 2004. (Preface by Ed. John P. Clark & Camille Martin). Riasanovsky, Nicholas V., N. S. Prince. Trubetskoy‘s „Europe and Mankind“. Jahrbücher für Geschichte Osteuropas, Neue Folge, Bd. 12, H. 2, 1964. Schmitt, Carl. Der Nomos der Erde im Völkerrecht des Jus Publicum Europaeum. 1950. (Шмит, Карл. Новият номос на Земята. Геополитика, 2006, No 1, 2006. (Прев. от рус.). Schmitt, Carl. Dialogues on Power and Space. Cambridge: Polity Press, 2015, [1954/1958]. Schmitt, Carl. Interrogation of Carl Schmitt by Robert Kempner (I). Telos, 1987, Vol. 72. Shlapentokh, Dmitry V. Eurasianism. Past and Present. Commmist and Post-Communist Studies, 1997, Vol. 30, No 2. Sloan, Geoffrey. Sir Halford J. Mackinder: The Heartland theory then and now. Journal of Strategic Studies, 22:2–3, 1999. Smith, Woodruff. Friedrich Ratzel and the Origins of Lebensraum. German Studies Review, 1980, Vol. 3, No 1. Spykman, Nicholas J. Frontiers, Security, and International Organization. Geographical Review, 1942, Vol. 32, No 3 (Jul.). Spykman, Nicholas J. Geography and Foreign Policy, II. The American Political Science Review, 1938, Vol. 32, No 2 (Apr). Spykman, Nicholas J., Rollins, Abbie A. Geographic Objectives in Foreign Policy, I. The American Political Science Review, 1939, Vol. 33, No 3 (Jun.). Sumida, Jon Tetsuro. Alfred Thayer Mahan, Geopolitician. Journal of Strategic Studies, 22: 2–3, 1999. Tunander, Ola. Swedish-German geopolitics for a new century: Rudolf Kjellén‘s ‘The State as a Living Organism’. Review of International Studies, 27, 2001.
Ограничаване правомощията на Европейската комисия и националните органи по кокуренция за прилагане на европейските антитръстови забрани в светлината на защитата на основните права и свободи в ЕС
Настоящата статия изследва сложното взаимодействие между правния режим за защита на конкуренцията в ЕС и системата на защита на основните права и свободи, действаща на територията на Съюза. Специален акцент е поставен върху ограниченията, които се налагат върху правомощията на органите по защита на конкуренцята (на съюзно и национално ниво) по разследване и решаване на дела в контекста на процесуалните права и гаранции, с които предприятията разполагат по силата на Хартата на основните права на ЕС, Европейската конвенция за защита правата на човека и основните свободи и практиката на съюзната юрисдикция. Този прочит към днешна дата е още по-актуален с оглед последните изменения в нормативната база и приемането на новата Директива 2019/1 на Съвета и Парламента относно хармонизирането на някои аспекти на производствата пред националните органи по защита на конкуренцията, имаща за цел повишаване ефективността на прилагането на забраните по чл. 101 и чл. 102 ДФЕС.
Международната правосубектност на Европейския съюз
След ревизията, направена с Договора от Лисабон, влязъл в сила през 2009 г., Европейският съюз замества Европейската общност и става неин правоприемник, а чл. 47 ДЕС изрично му предоставя правосубектност. В този смисъл проблемът за единната и договорно закрепена правосубектност на Европейския съюз е решен преди 10 години, но това не намалява актуалността на темата за правосубектността по международното публично право. В настоящата студия се търси теоретично обобщение на проблема за международната правосубектност на международните организации, не само защото тя има своите особености, а и поради нагласата Европейският съюз да се разглежда като структура, която по някои показатели е подобна на международна организация. Чрез анализ на правосубектността на Съюза на фона на това качество на международните организации се потвърждава възгледът, че международноправното положение на ЕС е именно между държавата и класическата международна организация. Общоизвестно е, че Европейският съюз е sui generis формация. Тази негова характеристика се проявява и в начина, по който се решава проблемът за международната му правосубектност. Използваната в студията методология разчита основно на обобщаване и анализ на различните мнения в специализираната научна литература. По такъв начин се демонстрира мащабът на дебата в доктрината относно правосубектността на Европейския съюз и се проследява еволюцията ѝ. Библиография: Видин, Благой. Международно публично право. Обща част. София: Софи-Р, 1999. 320 с. Жаке, Жан Пол. Институционно право на Европейския съюз. София: Унив. изд. Св. Кл. Охридски, 2007. 624 с. Bogdadndy, Armin von. The Legal Case for Unity: The European Union as a Single Organization with a Single Legal System. Common Market Law Review, 36 – II, 1999, 887–910. Bogdadndy, Armin von, Nettesheim, Martin. Ex Pluribus Unum: The Fusion of the European Communities into the European Union. European Law Journal, 1996, 2, No 3, 267–289. Brownlie, Ian. Principles of Public International Law. 7th ed. Oxford: Oxford University Press, 2008. Curtin, D. M. The Constitutional Structure of the Union: A Europe of Bits and Pieces. Common Market Law Review, 1993, 17–69. Daillier, Patrick et al. Droit international public. 7th ed.. Paris: L. G. D. J., 2002. Dumitriu, Eugenia. La personnalité juridique internationale de l’Union européenne. Dans: La souveraineté au XXIe siècle. (Ed. par Balmelli, Tiziano, Borghi, Alvaro, Hildbrand, Pierre-Antoine). Editions interuniversitaires Suisse, 2003, 259–284. Eaton, M. R. Common Foreign and Security Policy. In: Legal Issues of the Maastricht Treaty. (Ed. by O’Keeffe, D. and Twomey, P.). London: Wiley Chancery Law, 1994, 215–226. Eeckhout, Piet. External Relations of the European Union. Legal and Constitutional Foundations. Oxford: Oxford University Press, 2004. Everling, U. Refl ections on the Structure of the European Union. Common Market Law Review, 1992, 1053–1077. Gaja, Giorgio (Special Rapporteur). Eighth Report on Responsibility of International Organizations. UN Doc. A/CN.4/640, 14.03.2011. Available from: http://legal.un.org/docs/?path=../ilc/documentation/english/a_cn4_640.pdf&lang=ESX Gautron, Jean-Claude. L’Union europeenne et le concept d’organisation internationale. Dans: L’Union europeenne et les organisations internationales. Bruxelles: Bruylant, 1997. Greig, Donald W. International Law. 2nd ed. London: Butterworths, 1976. Hardy De Beaulieu, Louis. L’Union européenne à l’étude de l’ordre juridique et des institutions communautaires. Belgique: Presses Universitaires de Namur, 1998. Herrmann, Christoph W. Much Ado About Pluto? The ‘Unity of the Legal Order of the European Union’ Revisited. EUI Working Papers RSCAS 2007/05. Florence: European University Institute, 2007. Kelsen, Hans. General Theory of Law and State. Cambridge, Mass.: Harvard University Press, 1949. Available from: https://archive.org/details/in.ernet.dli.2015.275060/page/n127 Klabbers, Jan. The Concept of Legal Personality. Ius Gentium. Legal Personality. Journal of the University of Baltimore Center for International and Comparative Law, 11, Spring 2005, 35–66. Klabbers, Jan. An Introduction to International Institutional Law. Cambridge University Press, 2002. Klabbers, Jan. Presumptive Personality: The European Union in International Law. In: International Law Aspects of the European Union. (Ed. by Koskenniemi, Martti). The Hague: Martinus Nijhoff Publishers, 1998, 231–253. Leal–Arcas, Rafael. EU Legal Personality in Foreign Policy? Bepress Legal Series. Paper 1754, 2006. Available from: https://law.bepress.com/expresso/eps/1754/ Macleod, I., Hendry, I. D., Hyett, S. The External Relations of the European Communities. London: Clarendron, 1996. Malanczuk, Peter. Akehurst’s Modern Introduction to International Law. 7th revised ed. London, etc.: Routledge, 1997. Marchisio, Sergio. EU’s Membership in International Organizations. In: The European Union as an Actor in International Relations. (Ed. by Cannizzaro, Enzo). The Hague, etc.: Kluwer Law International, 2002. Mathijsen, P. S. R. F. A Guide to European Union Law. London: Sweet & Maxwell, 1995. Neuwahl, Nanette. Legal Personality of the European Union – International and Institutional Aspects. In: The European Union and the International Legal Order: Discord or Harmony. (Ed. by Kronenberger, Vincent). The Hague: T.M.C. Asser Press, 2001, 3–23. Neuwahl, Nanette. A Partner with a Troubled Personality: EU Treaty-Making in Matters of CFSP and JHA after Amsterdam. European Foreign Affairs Review, 1998, 3, No 2, 177–195. Paasivirta, Esa. The European Union: From an Aggregate of States to a Legal Person? The Hofstra Law & Policy Symposium, 2, 1997, 37–59. Pliakos, Astéris. La nature juridique de l’Union européenne. Dans: Revue trimestrielle de droit européen, Paris: Sirey, Vol. 29, 1993, 187– 224. Ruiter, Dick W. P. Legal Institutions. Dordrecht: Kluwer Academic Publishers, 2000. Schermers, Henry G., Blokker, Niels M. International Institutional Law. Unity Within Diversity. 4th revised ed. Leiden: Martinus Nijhoff Publishers, 2003. Schoutheete, Philippe de, Andoura, Sami. The Legal Personality of the European Union. Studia Diplomatica, 2007, 60, No. 1, 1–9. Available from: https://core.ac.uk/download/pdf/5081654.pdf Sellers, M. N. S. International Legal Personality. Ius Gentium. Legal Personality. Journal of the University of Baltimore Center for International and Comparative Law, 11, Spring 2005, 67–78. Seyersted, Finn. Objective International Personality of Intergovernmental Organizations: Do Their Capacities Really Depend on the Conventions Establishing Them? S.l., 1963. Wessel, Ramses A. Revisiting the International Legal Status of the EU. European Foreign Affairs Review, 5, 2000, 507–537. Wessel, Ramses A. The Inside Looking Out: Consistency and Delimitation in EU External Relations. Common Market Law Review, 2000, 37, No 5, 1135–1171. Zwaan, Jaap W de. The Legal Personality of the European Communities and the European Union. Netherlands Yearbook of International Law, 30, 1999, 75–113.
Компетентност на Европейския съюз в областта на енергетиката
Настоящата студия изследва динамиката в уредбата на компетентността на Европейския съюз в една специфична област на икономиката, силно доминирана от националните интереси, каквато е енергетиката. Енергийната политика винаги е била разглеждана като своеобразен парадокс на интеграционния процес, доколкото два от трите Учредителни договора, подписани през 50-те години на ХХ век, са насочени към интеграция именно в сектори на енергетиката и въпреки това, дори към днешна дата трудно може да се приеме еднозначно, че Съюзът разполага с ефективна енергийна политика. Причините за това са редица. На първо място, първоначалната липса на обща компетентност на Европейската общност, днес ЕС, по отношение на сектор енергетика не позволи на последната да изгради една цялостна, съгласувана и завършена енергийна политика. Тази нормативна празнина кара институциите да прибягват до други правни инструменти за регулиране на обществените отношения в този отрасъл, което разбира се има своите недостатъци и предели. Ревизията на Учредителните договори от Лисабон внесе съществена промяна в това отношение, предвиждайки изрично компетентност на Съюза в областта на енергетиката, както и предоставяйки му специфична норма, която да служи за правно основание на предприеманите от институциите дейности в отрасъла. Анализът на тази нова уредба обаче разкрива, че въпреки безспорния прогрес, който е извървян през годините, Европейският съюз все още не може да се похвали с ефективна енергийна политика, която да гарантира енергийната му независимост. Водещата роля на държавите членки по ключови за енергетиката въпроси остава. Предвидената правна уредба на първично ниво разкрива редица слабости и пропуски, сред които ключови са липсата на изрична външна компетентност и субординираността на енергийната политика по отношение на останалите съюзни политики. Библиография: I. Монографии, учебници, изследвания на европейски институции Готрон, Жан-Клод. Европейско право. София: Университетско издателство „Св. Климент Охридски“, 2006. Христев, Христо, Вътрешен пазар и основни свободи на движение в правото на Европейския съюз. София: Сиела, 2018. Barnard, Catherine. The Substantive Law of the EU: The Four Freedoms. Oxford: Oxford University press, 2016. Blumann, Claude, Louis Dubouis. Droit matériel de l’Union européenne. Paris: Montchrestien, 5e éd., 2009. Bouzarovski, Stefan, Harriet Thomson, Marine Cornelis, Anais Varo, Rachel Guyet. Towards an inclusive energy transition in the European Union: Confronting energy poverty amidst a global crisis. Publications Office of the European Union, Luxembourg, 2020. Cenevska, Ilina. The European Atomic Energy Community in the European Union Context; The Outsider Within. Leiden: Brill Nijhoff, 2016. Derdevet, Michel. L’Europe en panne d’énergie. Paris: Descartes et Cie, 2009. Droutman, Lawrence. Nuclear Integration: The failure of Euratom. Columbia University press, 1973. Isidoro, Cécile. L’ouverture du marché de l’éléctricité à la concurrence communautaire. Paris: L.G.D.J. 2006. Jones, Christopher, William-James Kettlewell. EU Energy law. Volume I. The internal energy market, Deventer: Claeys and Casteels Law Publishers, 2021. Langlet, David, Said Mahmoudi. EU Environmental law and policy. Oxford: Oxford University Press, 2016. Monnet, Jean. Memoirs. New York: Doubleday and Company, 1978. Simon, Denis. Le système juridique communautaire. Paris: PUF, 2 ed. 1998. Sodersten, Anna. Euratom at the crossroads. Cheltenham: Edward Elgar Publishing Limited, 2018. Talus, Kim. EU energy law and policy: A critical account. Oxford: Oxford University press, 2013. II. Студии, статии, глави от книги, working papers Готрон, Жан-Клод. Правна система на ЕС – Обща характеристика. В: Записки по право на Европейския съюз. Сборник лекции от международна магистърска програма „Право на Европейския съюз“. Т. 1, Семов, Атанас, Христо Христев (съст.). София: Университетско издателство „Св. Климент Охридски“, 2009. Жаке, Жан-Пол. Лисабонският договор. – В: Договорът от Лисабон. Консолидирани текстове и коментари. Семов, Атанас, Христо Христев, Христо (ред.). София: Университетско издателство „Св. Климент Охридски“, 2012. Berger, Françoise. La CECA et la question de l’énergie. – In: Beltran, Alain (dir.). État et énergie XIXe-XXe siècle. Vincennes: Institut de la gestion publique et du développement économique, 2009. Blumann, Claude. Énergie et Communautés européennes. – Revue trimestrielle de droit européen, 1984, № 4. Blumann, Claude. L’impact de la crise de Tchernobyl sur la politique communautaire de l’énergie. RTDE, 1989 с. 7. Brosset, Estelle, Sandrine Maljean-Dubois. The Paris Agreement, EU Climate Law and the Energy Union. – In: Peeters, Marjan, Mariolina Eliantonio (eds.). Research Handbook on EU Environmental Law. Cheltenham: Edward Elgar, 2020. Craig, Paul. Institutions, power, and institutional balance. – In Craig, Paul, Grainne De Burca (eds.) The Evolution of EU law. 3th ed. Oxford: Oxford University press, 2021. Hancher, Leigh, Salerno, Francesco Maria. Energy policy after Lisbon. – In: Biondi, Andrea, Piet Eeckhout, Stefanie Ripley (eds.). EU Law after Lisbon. Oxford: Oxford University press, 2012. Jaeger, Carlo, Diana Manalagiu, Jonas Teitge. EU Investment in Energy Supply for Europe. – In: Cerniglia, Floriana, Francesco Saraceno, Andrew Watt (eds.). The Great Reset: 2021 European Public Investment Outlook. Cambridge: Open Book Publishers, 2021. Kovar, Robert. « Article 100 » Comm. CEE. p. 549, № 1. Pirani, Simon, Stern, Jonathan, Katja Yafimava. The Russo-Ukrainian gas dispute of January 2009: a comprehensive assessment, Working paper, Oxford Institute for Energy Studies, February 2009, available on https://www.oxfordenergy.org/wpcms/wp-content/uploads/2010/11/NG27-TheRussoUkrainianGasDisputeofJanuary2009AComprehensiveAssessment-JonathanSternSimonPiraniKatjaYafimava–2009.pdf Schurr, Sam H. Economic Aspects of Atomic Energy as a Source of Power. – The American Economic Review, vol. 37, № 2, 1947. Smil, Vaclav. Energy in the Twentieth Century: Resources, Conversions, Costs, Uses and Consequences. – Annual Review of Energy and the Environment, Vol. 25, 2000. Тhaler, Philipp, Benjamin Hofmann. The impossible energy trinity: Energy security, sustainability, and sovereignty in cross-border electricity systems. – Political Geography, Volume 94, 2022 available on https://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S0962629821002390 Talus, Kim, Pami Aalto. Competence in EU energy policy. – In: Leal-Arcas, Rafael, Jan Wouters (eds.). – Research handbook on EU Energy Law and Policy, Cheltenham: Edward Elgar Publishing, 2017. Vignes, Daniel. « Article 100 ». – Comm. Mégret, vol. 5, 1er éd. Weatherill, Stephen. The Fundamental Question of Minimum or Maximum Harmonisation. – In: Garben, Sacha and Inge Govaere (eds.). The Internal Market 2.0, Oxford: Hart Publishing, 2020. Zeitlin, Jonathan, Francesco Nicoli, Brigid Laffan. Introduction: The European Union beyond the polycrisis? Integration and politization in an age oof shifting cleavages. – In: Zeitlin, Jonathan, Francesco Nicoli (eds.) The European Union beyond the polycrisis? New York: Routledge, 2021. III. Актове на вторичното право на ЕС III.1. Регламенти Регламент (ЕС) № 347/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 април 2013 година относно указания за трансевропейската енергийна инфраструктура и за отмяна на Решение № 1364/2006/ЕО, както и за изменение на регламенти (ЕО) № 713/2009, (ЕО) № 714/2009 и (ЕО) № 715/2009 текст от значение за ЕИП, OB L 115, 25.4.2013г. Предложение за Регламент на Европейския парламент и на Съвета за установяване на рамката за постигане на неутралност по отношение на климата и за изменение на Регламент (ЕС) 2018/1999 (Европейски законодателен акт за климата), COM/2020/80 final. III.2. Директиви Directive 90/377/CEE du Conseil, du 29 juin 1990, instaurant une procédure communautaire assurant la transparence des prix au consommateur final industriel de gaz et d’électricité, JO L 185, 17.7.1990. Council Directive 90/547/EEC of 29 October 1990 on the transit of electricity through transmission grids Official Journal L 313 , 13/11/1990 P. 0030 – 0033. Council Directive 91/296/EEC of 31 May 1991 on the transit of natural gas through grids, OB L 147, 12.6.1991г. Директива 94/22/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 1994 година относно предоставяне и ползване на разрешения за проучване, изследване и производство на въглеводороди OB L 164, 30.6.1994г. Directive 96/92/EC of the European Parliament and of the Council of 19 December 1996 concerning common rules for the internal market in electricity, OB L 27, 30.1.1997 г. Directive 98/30/CE du Parlement européen et du Conseil, du 22/06/1998, concernant des règles communes pour le marché intérieur du gaz naturel. JO L 204, 21.7.1998. Директива 2001/77/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 септември 2001 година относно насърчаване на производството и потреблението на електроенергия от възобновяеми енергийни източници на вътрешния електроенергиен пазар OB L 283, 27.10.2001 г. Директива 2003/30/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 8 май 2003 година относно насърчаването на използването на биогорива и други възобновяеми горива за транспорт, OJ L 123, 17.5.2003. Директива 2004/8/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно насърчаване на комбинираното производство на енергия, основаващо се на търсенето на полезна топлоенергия във вътрешния енергиен пазар и за изменение на Директива 92/42/ЕИО, OB L 52, 21.2.2004 г. Директива 2006/67/ЕО на Съвета от 24 юли 2006 година относно налагането на задължение на държавите-членки да поддържат минимални запаси от суров петрол и/или петролни продукти (кодифицирана версия) Текст от значение за ЕИП. OB L 217, 8.8.2006 г. Директива 2009/28/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 година за насърчаване използването на енергия от възобновяеми източници и за изменение и впоследствие за отмяна на директиви 2001/77/ЕО и 2003/30/ЕО (Текст от значение за ЕИП) OB L 140, 5.6.2009 г. Директива 2012/27/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 година относно енергийната ефективност, за изменение на директиви 2009/125/ ЕО и 2010/30/ЕС и за отмяна на директиви 2004/8/ЕО и 2006/32/ЕО текст от значение за ЕИП, OB L 315, 14.11.2012 г. Директива (ЕС) 2018/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 11 декември 2018 година за насърчаване използването на енергия от възобновяеми източници (Текст от значение за ЕИП.) OB L 328, 21.12.2018 г. III.3. Решения Decision 93/500 du 13 oct. 1993, JOCE, № L 235 du 18 oct. 1993. Решение № 1364/2006/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 септември 2006 година за определяне на насоките за трансевропейските енергийни мрежи и за отмяна на Решение 96/391/ЕО и Решение № 1229/2003/ЕО, OB L 262, 22.9.2006 г. III.4. Атипични актове Première orientation pour une politique énergétique commune, Communication de la CE au Conseil, 18 décembre 1968. достъпна на http://aei.pitt.edu/33670/1/A204.pdf Communication de la Commission, „Les progrès nécessaires en matière de politique énergétique communautaire 1975–1985“, COM (72) 1201. Résolution du Conseil, du 17 septembre 1974, concernant la nouvelle stratégie de politique énergétique pour la Communauté, JO C 153 du 9.7.1975. Communication de la Commission, „The Development of an Energy Strategy for the Community“. COM (81) 540 final. Recommandation n°81/924/CEE du Conseil sur les structures tarifaires pour l’énergie électrique dans la Communauté, JOCE; № L 337, 24.11.1981. Résolution du Conseil du 16 septembre 1986 concernant de nouveaux objectifs de politique énergétique communautaires pour 1995 et la convergence des politiques des États membres JO C 241 du 25.9.1986. Commission working document “The internal energy market”. COM (88) 238 final. Pour une politique énergétique de l’Union européenne, Livre vert de la Commission, COM (94) 659, Bruxelles, 11.1.1995. Une politique de l’énergie pour l’Union européenne, Livre blanc de la Commission, COM (95) 682, Bruxelles, 13.12.1995. Communication de la Commission. Perspectives du marché intérieur du gaz et de l’électricité, COM (2006) 841 final, 10.01.2007. Une politique de l’énergie pour l’Europe. Communication de la Commission au conseil européen et au Parlement européen du 10 janvier 2007, COM (2007) 1 final. Conseil européen des 8/9 mars 2007, conclusions de la présidence № 7224/07 (CONCL 1), Bruxelles, 9 mars 2007. Съобщение на Комисията до Европейския парламент, Съвета, Европейския икономически и социален комитет и комитета на регионите. – Европейски зелен пакт. COM (2019) 640 final, 11.12.2019. Съобщение на Комисията до Европейския парламент, Европейския съвет, Съвета, Европейския икономически и социален комитет и Комитета на регионите, Нова промишлена стратегия за Европа, COM (2020) 102 final, 10.03.2020. Съобщение на Комисията до Европейския парламент, Съвета, Европейския икономически и социален комитет и комитета на регионите. – Тласък за неутралната по отношение на климата икономика: Стратегия на ЕС за интеграция на енергийната система. COM (2020)299 final, 8.07.2020 г. IV. Съдебни решения СЕО, Решение на Съда от 16 юли 1956, Fédération de chqrbin de Belgique , дело 8/55, ECLI:EU:C:1956:7. СЕО, Решение от 14 юли 1961 г., Société commerciale Antoine Vloeberghs SA v High Authority of the European Coal and Steel Community, съединени дела 9/60 и 12/60, ECLI:EU:C:1961:18. СЕО, Решение на Съда от 31 март 1971, Комисията с./ Съвета, дело 22/70, ECLI:EU:C:1971:32. СЕО, Становище на Съда от 15 ноември 1994г., 1/94, ECLI:EU:C:1994:384. СЕО, Решение на Съда от 27 април 1994, Commune d’Almelo e.a., дело С–393/92, ECLI:EU:C:1994:171. СЕО, Определение на Съда от 13 януари 1995г., Bonnamy, дело С–264/94, ECLI:EU:C:1995:5. СЕО, Решение на Съда от 5 ноември 2002 г., Commission / Danemark, Suède, Finlande е.а. (Open sky), съединени дела C–467 – 478/98, ECLI:EU:C:2002:625. СЕО, Решение на Съда (Голям състав) от 12 юли 2005г., The Queen, on the application of Alliance for Natural Health and Nutri-Link Ltd v Secretary of State for Health, дело С–154/04, ECLI:EU:C:2005:449.
Правна същност на платения годишен отпуск
Настоящата статия разглежда правото на платен годишен отпуск, като елемент от съдържанието на трудовото правоотношение. Трудът се фокусира върху белезите на правото на платен годишен отпуск и момента, в който то възниква. Библиография: Българско гражданско процесуално право. 10. прераб. и доп. изд. София: Сиела, 2020. Гевренова, Нина. Необходимо съдържание на индивидуалния трудов договор. София: Сиела, 2021. Гевренова, Нина. Правилникът за вътрешния трудов ред. София: Сиби, 2007. Граждански процесуален кодекс. Приложен коментар. Проблеми на правоприлагането. Анализ на съдебната практика. 2. прераб. и доп. изд. София: Труд и право, 2017. Колев, Тенчо. Теория на правото. София: Сиела, 2015. Мръчков, Васил, Красимира Средкова, Атанас Василев, Емил Мингов. Коментар на кодекса на труда. 13. прераб. и доп. изд. София: Сиби, 2021. Мръчков, Васил. Субективно право и субективни трудови права. София: Сиби, 2017. Мръчков, Васил. Трудово право. 10. прераб. и доп. изд. София: Сиби, 2018. Павлова, Мария. Гражданско право. Обща част. 2. прераб. и доп. изд. София: Софи-Р, 2002. Русчев, Иван. Притезателното субективно право. Претенцията, притезанието и правото на иск. – В: Сборник в памет на проф. д-р Живко Сталев. София: Сиела, 2009. Средкова, Красимира. Трудово право. Специална част. Д. 1. Индивидуално трудово право. София: Университетско издателство „Св. Климент Охридски“, 2011. Таджер, Витали. Гражданско право на НРБ. Обща част. Д. 1. 2. изд. София: Софи-Р, 2001. Ташев, Росен. Обща теория на правото. Основни правни понятия. 4. прераб. и доп. изд. София: Сиби, 2010.
Определяне на приложното поле на правото на ЕС
Проблемът за определянето на приложното поле на правото на ЕС е въпрос с несъмнено голямо теоретично и практическо значение. От него пряко и изцяло зависи възможността за позоваване на всяка съюзна правна норма, включително и на Хартата за основните права на ЕС. Този проблем е свързан и с изясняването на терминологичната разлика между понятията „прилагане“ и „действие в приложното поле“. За да е възможно точно да се определи дали една вътрешна за държавата ситуация попада в приложното поле на Правото на ЕС (с всички, произтичащи от самото Право на ЕС последици) е необходимо да се изгради система на критериите. Постигането на яснота по тези въпроси е възможно само на основата на релевантната юриспруденция на Съда на ЕС. Библиография: Семов, Атанас. Особености на ролята на генералния адвокат в Съда на ЕС. www.eu.bg. Семов, Атанас. Правна Система на ЕС. Фундаментална доктрина за европейската интеграция. Източници на Правото на ЕС. Принципи на прилагане на Правото на ЕС. София: Унив. изд. Св. Кл. Охридски, Инст. по Европейско право, 2017. 640 с. Семов, Атанас. Преюдициално запитване. (Производството за преюдициални запитвания като гарант за добро правосъдие и за реализация на основното право на гражданите на достъп до съд. Изводи за ролята на националните юрисдикции в актуалната практика на СЕС). Общество и право, 2016, No 3, 3–21; No 4, 3–19. Семов, Атанас. Съвременно международно правораздаване. Т. II. Съдът на Европейския съюз. С., Институт по международно право, Институт по европейско право, 2011. 536 с. (Библиогр.: 433–470). Семов, Атанас. Съвременно международно правораздаване. Измененията в правната уредба на съдебната система на ЕС след Лисабонския договор. [Приложение към т. II. Съдът на Европейския съюз]. София: Институт по международно право, Институт по европейско право, 2013. 140 с. Семов, Атанас. Фундаменталната доктрина за европейската интеграция. (Основни особености на съюзния правен ред според Становище 2/13 на Съда на ЕС. Основни принципи на съюзната правна конструкция според ДЕС и практиката на СЕС). Общество и право, 2016, No 8, 52–70; No 9, 56–75. Aronsson, Elisabeth, Dawody, Hevi, Österdahl, Magnus. Case C-399/11, Melloni v. Ministerio Fiscal, 22. 5. 2013. EU Constitutional Law, https://eulaworebro.wordpress.com/author/eulaworebro. Carabot, Myriam Benlolo. Mandat d’arrêt européen (Décision-cadre 2002/584/JAI): La protection des droits fondamentaux, oui... mais subordonnée aux exigences de la primauté du droit de l’Union européenne. La Revue des Droits de l’Homme, 22 mars 2013, http://revdh.org/tag/article-6-du-traite-sur-lunion-europeenne-ue Danwitz, Thomas Von, Paraschast, K. A Fresh Start for the Charter: Fundamental Questions on the Application of the European Charter of Fundamental Rights. Fordham International Law Journal, 35/2012, р. 1403−1413. Delgado, Laura. Mise en oeuvre du droit de l’Union et principe ne bis idem ...précisions jurisprudentielles sur l’applicabilité de la Charte des droits fondamentaux. ELSJ, Réseau universitaire européen. Droits fondamentaux, 11. 3. 2013, mise-en-oeuvre-du-droit-de-lunion-et-principe-ne-bis-in-rem-precisions-jurisprudentielles-sur-lapplicabilite-de-la-charte-des-droits-fondamentaux. EU litigation comment. Case C-206/13 Siragusa: the Scope of the Charter of Fundamental Rights, Preliminary References and National Law. EU litigation, https://eulitigationblog.com/2014/03/13/case-c-20613-siragusa-the-scope-of-the-charter-of-fundamental-rights-preliminary-references-and-national-law/ Hagenau-Moizard, Catherine. Identité constitutionnelle et mandate d’arrêt européen: l’exploitation de la jurisprudence Melloni par la Cour constitutionnelle allemande. Revue Europe, LexisNexis, Jurisclasseur, Mars 2016. Johansson, Thomas, NystrÖM, Lisa, Sandgren, Julia. Willems, Joined Cases C-446/12 – C-449/12, of 16 April 2015. EU Constitutional Law, eulaworebro, 29. 5. 2015, https://eulaworebro.wordpress.com/2015/05/29/willems-joined-cases-c-44612-c-44912-of-16-april-2015 Karlsson, Ida, Enmalm, Petra, Doum, Amandine. Åklagaren v. Hans Åkerberg Fransson. Case C-617/10 of 26 February 2013, April 26, 2013, https://eulaworebro.wordpress.com/2013/04/26/aklagaren-v-hans-akerberg-fransson-case-c-61710-of-26-february-2013/ Kirchhof, Paul. Die Kooperation zwischen Bundesverfassungsgericht und Europäischem Gerichtshof: Addierung oder Optimierung des Grundrechtsschutzes? In: Festschrift für Roman Herzog (2009), p. 155. Knoock, Allard. The Court, The Charter and the vertical division of powers in the European Union. Common Market Law Review, No 42, 2005, p. 367–398 Kokott, Julianne, Sobotta, Christoph. The Charter of Fundamental Rights of the European Union after Lisbon. European university institute, Academy of European law, AEL 2010/6, р. 1, www.eui.eu Kyriazis, Dimitrios. When does the EU Charter of Fundamental Rights apply? The case of Fransson and why we should care. Oxford Human Rights Hub, 16. 11. 2013. Labayle, Henri. Mandat d’arrêt européen et degré de protection des droits fondamentaux, quand la confi ance se fait aveugl. ELSJ, Réseau universitaire européen, Droits fondamentaux, 3. 3. 2013, http://www.gdr-elsj.eu/2013/03/03/cooperation-judiciaire-penale/mandat-darret-europeen-et-degre-de-protection-des-droits-fondamentaux-quand-la-confiance-se-fait-aveugle/?utm_source=rss&utm_medium=rss&utm_campaign=mandat-darret-europe Letteron, Roseline. Liberté, Libertés chéries, http://libertescheries.blogspot.bg/2013/03/la-charte-des-droits-fondamentaux-de.html Peers, Steve. Biometric data and data protection law: the CJEU loses the plot. ЕU Law Analysis, http://eulawanalysis.blogspot.bg/2015/04/biometric-data-and-data-protection-law.html Pirker, Benedikt. Case C-206/13 Siragusa: A further piece for the Åkerberg Fransson jigsaw puzzle. European law blog, 12. 3. 2014, http://europeanlawblog.eu/?p=2253 Platon, Sébastien. Applicabilité et inapplicabilité de la Charte des droits fondamentaux aux Etats: la ligne jurisprudentielle sinueuse de la Cour. Journal d’actualité de Droits européennes, 7.5.2014, http://jade.u-bordeaux.fr/?q=node/754 Platon, Sébastien. La Charte des droits fondamentaux et la « mise en œuvre » nationale du droit de l’Union: précisions de la Cour de justice sur le champ d’application de la Charte. RDLF 2013, chron. No 11. Rosas, Allan, Kaila, Heidi. Lapplication de la Charte des droits fondamentaux de lUnion européenne par la Cour de Justice : un premier bilan. Il Dritto dell`Unione Europea, 1/2011, p. 8. Rosas, Allan, Armati, L. EU Constitutional Law: An Introduction. 2nd rev ed. Oxford: Hart Publishing, 2012. Rosas, Allan. When is the EU Charter of Funfamental Rights Applicable at National Level? http://www.mruni.eu/lt/mokslo_darbai/jurisprudencija, Mykolas Romeris University, 2012, Jurisprudence, 2012, 19(4), p. 1269–1288. Safjan, Mаrek. Areas of Application of the Charter of Fundamental Rights of the European Union: Fields of confl ict? European university institute, Working paper LAW 2012/22, www.eui.eu, p. 4. Tiniere, Romain. Application de la Charte des droits fondamentaux de l’Union européenne. Chronique „Droits fondamentaux“, Annuaire de droit européen, 2011. Tizzano, Antonio. L’application de la Charte des droits fondamentaux à la lumière de son art. 51, § 1. Европейски правен преглед, т. 10, 10. 10. 2014, http://evropeiskipravenpregled.eu/lapplication-de-la-charte-de-droits-fondamentaux-dans-les-etats-membres-a-la-lumiere-de-son-article-51-paragraphe-1.
Взаимодействие или противодействие между правото на ЕС и българското вътрешно право при прилагането на Регламент „Брюксел Iа“?
България участва в съдебното сътрудничество по граждански дела с трансгранични последици, включено в Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), вече повече от 10 години. Един от най-важните инструменти в тази област е Регламент (ЕС) No 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 г. относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (т.нар. Регламент Брюксел Iа). Статията се фокусира върху два аспекта, свързани с действието на регламента спрямо лицата. Първият е посветен на прилагането на Регламент Брюксел Iа спрямо физическите лица в зависимост от наличие на „местоживеене“ в държава членка на ЕС. За съжаление, в Регламент Брюксел Iа не съществува легално автономно понятие за „местоживеенето“ на физическите лица. Този въпрос е оставен на държавите членки, както е предвидено в член 62 Регламент Брюксел Іа. В същото време съществуват насоки за тълкуването му, които могат да бъдат изведени косвено от регламента и от предхождащите го актове. Българската съдебна практика относно местоживеенето на физическо лице, включително на ниво ВКС, е противоречива, което води до несигурност и непредсказуемост. Статията предлага изход от тази ситуация, като предлага, inter alia, евентуално отправяне на преюдициално запитване до Съда на ЕС. Вторият аспект е посветен на възможността за предявяване на иск срещу трето лице в рамките на иск за поръчителство или гаранция или в рамките на друго производство на трето лице в съда, сезиран с първоначалното дело. Правната рамка е установена в член 8, точка 2 от Регламент Брюксел Iа. Съществува проблем, който произтича от член 219, ал. 2 от Гражданския процесуален кодекс, който забранява участието на трета страна в главното производство, ако тази трета страна няма постоянен адрес в България или живее в чужбина. В статията се поддържа тезата, че правото на ЕС има предимство и позволява достъп до българските съдилища и в рамките на дела, свързани с трети страни – помагачи от държави членки на ЕС. Желаната цел е преодоляване на трайната съдебна практика на българските съдилища, ограничаваща участието на трета страна-помагач в трансгранични граждански и търговски дела у нас. Библиография: Златарева, Маргарита. Международен граждански процес. София: Сиела, 2010. 300 с. (Библиогр.: 297–298). Мусева, Боряна. Из лабиринта на международната компетентност по граждански и търговски дела. Юридически свят, 2006, No 2, 41–91. Натов, Николай, Мусева, Боряна, Андреева, Ясмина, Йордански, Станислав, Ценова, Теодора, Сърбинова, Дафина, Пандов, Васил, Янакиев, Захари, Банков, Николай, Крумов, Цветан. Регламентът „Брюксел І“. Коментар. София: Сиела, 2012. 624 с. Натов, Николай, Мусева, Боряна, Пандов, Васил, Ценова, Теодора, Сърбинова, Дафина, Йордански, Станислав, Цанев, Емил, Станков, Михаил. Регламентът Брюксел ІІА. Коментар. София: Сиела, 2014. 488 с. Попова, Валентина. Актуални проблеми на европейския граждански процес и част VІІ на ГПК. София: Сиела, 2011. 236 с. Сталев, Живко, Мингова, Анелия, Стамболиев, Огнян, Попова, Валентина, Иванова, Ружа. Българско гражданско процесуално право. 9. прераб. и доп. изд. София: Сиела, 2012. 1320 с. Jenard, Paul. Bericht über dem Übereinkommen über die gerichtliche Zuständigkeit und die Vollstreckung gerichtlicher Entscheidungen in Zivil-und Handelssachen. OВ. C 59/1.
съотношение между вътрешно право и право на ЕС
Универсалната международна компетентност или компетентност на съд по необходимост – имат ли почва у нас според европейския съд по правата на човека?
Правото на справедлив съдебен процес по чл.6, ал.1 от Европейската конвенция за защита правата на човека и основните свободи включва правомощието достъп до съд по гражданнки дела и се явява общ измерител за съответствие с Конвецията на всички основания за международна компететност. Приложението му се определя от процесуалната страна на въпроса, докато материалноправната има по – малко значение дори при нарушения на норми от международен порядък jus cogens, забраняващи измъчване. Практиката на Европейския съд по правата на човека не дава основание за съществуването на универсалната международна компетентност по граждански дела и предоставя широко право на преценка на държавите при определяне на връзката на спора със съда. При случаи на слаба връзка на спора с държавата на съда практиката на ЕСПЧ е в насока на самоотраничаване при упражняване на правораздавателни функции при спазване на правото на справедлив съдебен процес. Жертвите на нарушения на човешките права могат да се надяват на еволюцие в бъдеще в областта на международната компетентност по граждански дела, тъй като материята е динамична и юриспруденцията отразява актуалното развитие на обществените отношения. Библиография: Натов, Николай. Заобикаляне на закона в международното частно право. БАМП. Трудове по международно право, том V, София, 2000. Натов, Николай, Йорданка Зидарова, Васил Пандов, Боряна Мусева, Станислав Йордански, Ясмина Андреева, Дафина Сърбинова, Теодора Ценова, Ивелин Кирчев. Международният договор – източник на международното частно право. София: Сиела, 2013, с. 251-263. Пандов, Васил. Международна компетентност на съда по необходимост (Forum necessitatis). – Търговско право, 2011, №1, 41-53. Пандов, Васил. Международна компетентност по граждански и търговски дела. София: Сиела, 2018, с. 184-205. Bonomi, Andrea, Patrick Wautelet. Le droit europeen des successions. Commentaire du Reglement No 650/2012 du 4 juillet 2012. Bruylant. Bruxelles, 2013, p. 28. Bucher, Andreas. La competence universelle civile. – RCADI, vol. 372, 2014, p. 21. Fawcett, James, Maire N. Shuilleabhain, Sangeeta Shah. Human Rights and Private International Law. Oxford: Oxford Univ. Press, 2016, 61-63. Fitzmaurice, Malgosia. Interpretation of the European Convention on Human Rights: Lessons from the Nait – Liman Case in Forlati, Serena, Pietro Franzina. Universal Civil Jurisdiction – Which Way Forward?. Brill/ Nijhoff, 2020, p. 56-73. Forlati, Serena, Pietro Franzina. Universal Civil Jurisdiction – Which Way Forward?. Brill/ Nijhoff, 2020. Hess, Burkhard, Marina Mantovani. Current Developments in Forum Access: Comments on Jurisdiction and Forum Non Conveniens in European Perspectives on Human Rights Litigation. MPILux Research Paper 2019 (1), достъпна на интернет страница – https://ssrn.com/abstract=3325711 or http://dx.doi.org/10.2139/ssrn.3325711 Schill, A. Journal du Droit International (JDI), 2019, № 4, p. 1262.
дело Nait – Liman срещу Швейцария на Европейски съд по правата на човека
Защита на основните права в правото на Европейския съюз
Като изяснява контекста на формиране и развитието на правния режим за защита на основните права в правото на ЕС до придаване на обвързващо действие на ХОПЕС, настоящата студия има за предмет да изследва какви основни положения в механизма на защита произтичат от Хартата и какви основни тенденции на еволюция в този механизъм се очертават през първите години от прилагане на Хартата като основен елемент на правния режим на защита на основните права в Европейския съюз. Студията разглежда изведените от висшата интеграционна юрисдикция разрешения относно определяне обхвата на действие на Хартата, особените правила на тълкуване на уредбата, установена в нея, разграничаването на реда на защита на същинските субективни права и правата-принципи и условията за налагане на ограничения на основните права. Акцент в изследването е поставен върху очертаната линия на ограничителен прочит от страна на Съда на ЕС на някои основни положения, определящи прилагането и ефективността на правния режим за защита на основните права в правото на ЕС, като е защитено разбирането, че преодоляването на тази „съдебна политика“ относно еволюцията на основните права и утвърждаването на високо равнище на защита спрямо националните механизми за защита в държавите членки и спрямо достиженията в международен план, е от решаващо значение за запазване на легитимността на ЕС в очите на гражданите и за утвърждаването на Съюза като общност, основана на върховенството на правото. Библиография: Беноа-Ромер, Флоранс. Права на човека в Европа и механизми за тяхната защита. – В: Записки по право на Европейския съюз. Т. 1. Институционно право. София: Унив. изд. Св. Климент Охридски, 2009, с. 137-185. Anderson, David, Cian C. Murpy. The Charter of Fundamental Rights: History and Prospects in Post-Lisbon Europe. – EUI Working Papers Law, 2011/8. Bailleux, Antoine. Article 52-2. Portée et interprétation des droits et principes. In: Fabrice Picod, Van Drooghenbroeck, Sébastien (dir.). Charte des droits fondamentaux de l’Union européenne. Commentaire article par article. Bruxelles: Édition Bruylant, 2018, p. 1113-1142. Benoît-Rohmer, Florence. Chronique UE et droits fondamentaux – Champ d’application de la Charte (art. 51). - RTDeur. Revue trimestrielle de droit européen, № 2, 2018. Braibant, Guy. La Charte des droits fondamentaux de l’Union européenne. Paris: Editions du Seuil, 2001. Braibant, Guy. La Charte des droits fondamentaux. – Droit social, 2001, № 1. Burgorgue-Larsen, Laurence. Ombres et lumières de la constitutionnalisation de la Charte des droits fondamentaux de l’Union européenne. – Cahiers de droit européen, 2004, 40è année: № 5-6, p. 663-690. Cartabia, Marta. Article 53 – Level of Protection. – In: Mock, W.B.T and Demuro, G. Human Rights in Europe – Commentary on the Charter of the Fundmanetal Rights of the European Union. Durham: Carolina Academic Press, 2010, p. 336-343. Coutron, Laurent. L’hypothèse du dépassement du standard conventionnel. In: Coutron, Laurent, Picheral, Caroline (dir.). Charte des droits fondamentaux de l’Union européenne et Convention européenne des droits de l’homme, Bruxelles: Bruylant, 2002, p. 21-44. De Búrca, Gráinne. After the EU Charter of Fundamental Rights: The Court of Justice as a Human Rights Adjudicator. – Maastricht Journal of European Comparative Law, Vol. 20, 2013, p. 168-184. De Mol, Mirjam. Kücükdeveci: Mangold Revisited – Horizontal Direct Effect of a General Principle of EU Law. – European Constitutional Law Review, 2010, № 6, p. 293-308. Deloche-Gaudez, Florence. La convention pour l’élaboration de la Charte des droits fondamentaux: Une méthode d’avenir ? – Études et recherches № 15. Groupement d’études et recherche „Notre Europe“, 2001. Douglas-Scott, Sionaidh. The European Union and Human Rights after the Treaty of Lisbon. – Human Rights Law Review, Vol. 11, Issue 4, 2011, p. 645-682. Dutheil de la Rochère, Jacqueline. Charte des droits fondamentaux de l’Union européenne. Jurisclasseur Libertés, Fascicule 140. Hancox, Emily. The Relationship Between the Charter and the General Principles: Looking Back and Looking Forward. In: Cambridge Yearbook of European Legal Studies, Vol. 22, 2020, pp. 233-257. Horspool, Margot, Humphreys, Matthew. European Union Law. 8th edition. Oxford: Oxford University Press, 2014. Jacqué, Jean-Paul. Droit institutionnel de l’Union européenne. 9ème éd. Paris: Dalloz, 2018. Jacqué, Jean-Paul. Vers une Charte des droits fondamentaux de l’Union européenne. – In: L’Europe des libertés, № 4. Labayle, Henri. Droits fondamentaux et droit européen. - A.J.D.A., 1998, p. 75-91. Lenaerts, Koen. Exploring the Limits of the EU Charter of Fundamental Rights. – European Constitutional Law Review, 2012, Volume 8, Issue 3, p. 375-403. Lenaerts, Koen. La vie après l’avis: Exploring the principal of mutual (yet not blind) trust. – Common Market Law Review, Volume 54, Issue 3, 2017, p. 805-840. Lörcher, Klaus. Interpretation and Minimum Level of Protection. – In: Filip Dorssemont, Lörcher, Klaus, Clauwaert, Stefan, Schmitt, Mélanie (eds.). The Charter of Fundamental Rights of the European Union and the Employment Relation. Oxford: Hart Publishing, 2019, p. 135-162. Neframi, Eleftheria. Quelques réflexions sur l’application de la Charte des droits fondamentaux de l’Union européenne.- In: Brunsessen, Bertrand, Picod, Fabrice, Roland, Sébastien, (dir.). L’identité du droit de l’Union européenne. Mélanges en l’honneur de Claude Blumann. Bruxelles: Bruylant, 2015, p. 431-445. Oberdorff, Henri. La reconnaissance des droits fondamentaux par l’Union européenne. – In: Ferrand, Jérôme, Petit, Huges (dir.). L’odyssée des droits de l’homme: Fondations et naissances des droits de l’homme. Paris: L’Harmattan, 2003. Ovádek, Michal. Le champ d’application de la Charte des droits fondamentaux de l’Union européenne et les États membres: la malédiction du critère matériel. – Journal de droit européen, 2017, p. 386-390. Peers, Steve. The Rebirth of the EU’s Charter of Fundamental Rights. – Cambridge Yearbook of European Legal Studies, Volume 13, 2011, p. 283-309. Peers, Steeve, Sasha Prechal. Article 52. – In: Steeve Peers, Tamara Hervey, Jeff Kenner, Angela Ward. The EU Charter of Fundamental Rights: A Commentary. Oxford: Hart Publishing, 2014, p. 1455-1522. Picod, Fabrice. Droit de l’Union européenne des droits de l’homme et des libertés fondamentales. Jurisclasseur Libertés, fascicule 120. Picod, Fabrice. La hiérarchisation des sources au sein de l’article 6 TUE. – In: Tinière, Romain. Platon, Sébastien. La Charte des droits fondamentaux et la „mise en œuvre“ nationale du droit de l’Union: précisions de la Cour de justice sur le champ d’application de la Charte. – Revue des droits et libertés fondamentaux, 2013, chron. № 11, http://www.revuedlf.com/droit-ue/la-charte-des-droits-fondamentaux-et-la-mise-en-oeuvre-nationale-dudroit-de-lunion-precisions-de-la-cour-de-justice-sur-le-champ-dapplication-de-la-charte-commentai/. Prechal, Sasha. The Court of Justice and Effective Judicial Protection: What has the Charter Changed? – In: Paulussen, Christophe, Tamara Takacs, Vesna Lazic, Ben Van Rompuy (eds.). Fundamental Rights in International and European Law. The Hagues: Asser Press, 2016, p. 143-157. Rauchegger, Clara. The Interplay Between the Charter and National Constitutions after Åkerberg Franson and Melloni. Has the CJUE Embraced the Challenges of Multilevel Fundamental Rights Protection? – In: The EU Charter of Fundamental Rights as a Binding Instrument. Sybe De Vries, Ulf Bernitz, Stephen Weatherill, ed. Oxford: Hart Publishing, 2018, p. 93-131. Rideau, Joël. Droit institutionnel de l’Union et des Communautés européennes. 5ème éd. Paris: LGDJ, 2006. Rota, Marie. Le cadre interprétatif de la Charte des droits fondamentaux (articles 52 à 54). – In: Biad, Abdelwahab, Parisot, Valérie, (dir.). La Charte des droits fondamentaux de l’Union européenne. Bilan d’application. Droit et Justice. Limal: Anthemis, 2018, p. 77-100. Safjan, Marek, Düsterhaus, Dominik, Guérin, Antoine. La Charte des droits fondamentaux de l’Union européenne et les ordres juridiques nationaux, de la mise en œuvre à la mise en balance. – RTDeur, 2016, p. 219-247. Schabas, William A. The European Convention on Human Rights. A Commentary. Oxford: Oxford University Press, 2015. Shütze, Robert. European Constituonal Law. Cambridge: Cambridge University Press, 2012. Spaventa, Eleanor. Fundamental rights in the European Union. – In: Barnard, Catherine, Peers, Steve (eds.). European Union Law. Oxford: Oxford University Press, 2014, p. 226-254. Sudre, Frédéric. La Communauté européenne et les droits fondamentaux après le Traité d’Amsterdam, Vers un nouveau système européen de protection des droits de l’homme? – In: Jurisclasseur, Édition générale, № 1, janvier 1998, I 100. Tridimas, T. Fundamental Rights. General Principles of EU Law and the Charter. – In: Cambridge Yearbook of European Legal Studies, Vol. 16, 2014, p. 361-392. Vial, Clair. La méthode d’ajustement de la Cour de justice de l’Union européenne: quand l’indépendance rime avec équivalence. – In: Coutron, Laurent., Picheral, Caroline. (dir.). Charte des droits fondamentaux de l’Union européenne et Convention européenne des droits de l’homme. Bruxelles: Bruylant, 2002, p. 93-112. Vial, Clair (dir.). La protection des droits fondamentaux dans l’Union européenne. Entre évolution et permanence. Bruxelles: Bruylant, 2015, p. 43-65. Von Danwitz, Thomas. L’autonomie du droit de l’Union et la mise en œuvre de la Charte des droits fondamentaux. – In: Brunsessen, Bertrand, Picod, Fabrice, Roland, Sébastien, (dir.). L’identité du droit de l’Union européenne: mélanges en l’honneur de Claude Blumann. Bruxelles: Bruylant, 2015, p. 539-550.
приложно поле на Хартата на основните права
позоваване на Хартата на основните права
За някои особености на нетравматичното увреждане като елемент от фактическия състав на трудовата злополука
Изследва се нетравматичното увреждане като особен случай на трудовата злополука. То представлява болест – отклонение от нормалното здравословно състояние, което не е причинено от травма, а е свързано с екстремни условия на полагания труд. Доказва се, че за да се признае за трудова злополука нетравматичното увреждане, то следва да е във функционална връзка с работата. С направения анализ на особеностите му и на затрудненията в административната и в съдебната практика по квалифицирането му и по определяне на характера на връзката му с работата се обосновава необходимостта от усъвършенстване на правната му уредба. Библиография: Ангушева, Ванюша. Понятието „трудова злополука“. Год. СУ. Юрид. фак., 67, [1976], 1977, No 1, 109–150. Василев, Атанас. Имуществена отговорност на работодателя за вреди от трудова злополука и професионално заболяване. София: Интерюс, 1997. 80 с. Гевренова, Нина. Здравословни и безопасни условия на труд. [Нормативни актове. Съдебна практика. Административна практика. Приложен коментар]. София: ИК Труд и право, 2003. 576 с. (Авт.: § 2; § 3, т. І – 1, 3, 5 и 6, т. ІІ – 8; § 4; § 6, т. ІІІ). (Съавт.: Средкова, Красимира, Янев, Иван). Генова, Ярослава. Осигурени лица в ДОО. София: Сиела, 2010. 372 с. Мингов, Емил. Обезщетения при временна неработоспособност. София: Сиби, 2002. 220 с. (Библиогр.: с. 205–206). Мингов, Емил. Понятията „неработоспособност“ и „нетрудоспособност“ в българското осигурително законодателство. Съвременно право, 2001, No 2, 22–33. Мръчков, Васил. Имуществена отговорност на работодателя при смърт или увреждане на здравето на работника или служителя. София: Сиби, 2013. 296 с. Мръчков, Васил. Осигурително право. 6. прераб. и доп. изд. София: Сиби, 2014. 504 с. Средкова, Красимира. Осигурително право. 5. прераб. и доп. изд. София: Сиби, 2016. 648 с. (Азбучен указател: с. 642–647).
функционална връзка между работата и увреждането
Поглед в бъдещето на работната сила в епохата на цифровата икономика
Във времената на постиндустриалната епоха, където изкуственият интелект намира все повече място в общественото производство, въпросът за бъдещето на работната сила поставя нови интересни идеи, предмет на които е настоящата статия. Опасността хората да останат без работа поради загуба на работните им места поставят на преден план въпросите на образованието и плана за бъдещето, като се вземе предвид възможността в един ден да сме заместени от нещо или някой, който не изисква нито почивка, нито права, нито заплата.
Клаузата за изпитване – постулати, проблеми и реалност
Предмет на изследването е клаузата за изпитване и специфичните правни последици, които тя поражда по трудовото правоотношение. Клаузата се сравнява със срока и условието и се правят обосновани изводи за принципните разлики в тяхната същност като модалитети. Анализират се възможностите за договаряне на клауза и на срок по едно и също трудово правоотношение, както и практическите проблеми, които предизвиканите от тях последици пораждат. Обосновава се тезата за наличието на три елемента в клаузата за изпитване, разглеждат се границите, в рамките на които всеки един от тях се договоря, както и правните последици при тяхното нарушаване. В контекста на забраната за договаряне на повече от една клауза за изпитване на една и съща длъжност между едни същи страни по трудовото правоотношение, се идентифицират критериите за определяне на идентичните, сходните и различните длъжности. Подробно се разглеждат най-често срещаните практически проблеми и основните моменти в съдебната практиката, свързани с договарянето на клаузата за изпитване. Въз основа на всички направени изводи се дават конкретни предложения за промяна в действащата правна уредба, която би позволила да се преодолеят различните тълкувания и би облекчила практическото използване на клаузата за изпитване. Библиография: Василев, Атанас. Трудово право. [Учебно помагало]. Бургас: БСУ, 1997. 608 с. Гевренова, Нина, По някои въпроси за определените срокове на индивидуалните трудови правоотношения. В: Юбилеен сборник, посветен на 80-годишнината на проф. д.ю.н. Васил Мръчков. София: Труд и право, 2014, 277–298. Генова, Ярослава. Предприятието ползвател в индивидуалното трудово правоотношение, Пловдив: УИ „Паисий Хилендарски“, 2015. 376 с. Койчева, Райна. Някои правни въпроси на труда чрез предприятие, осигуряващо временна работа. В: Юбилеен сборник, посветен на 80-годишнина на проф. д.ю.н. Васил Мръчков, София: Труд и право, 2014, 245–262. Милованов, Крюгер. Трудов договор. Сключване. Изменение. Прекратяване. 2. прераб. и доп. изд. София: Труд и право, 2008. Мингов, Емил. Особености на трудовите правоотношения на работниците и служителите с работодател, осигуряващ временна работа. Норма, 2012, No2, 12–28. Мръчков, Васил. Договорът в трудовото право. София: Сиби, 2010. 288 с. Мръчков, Васил, Средкова, Красимира, Василев, Атанас. Коментар на Кодекса на труда. 12 прераб. и доп. изд. София: Сиби, 2016. 1224 с. Мръчков, Васил. Трудов договор с предприятие, което осигурява временна работа. Трудови отношения. Книга-годишник. София: Труд и право, 2013. Мръчков, Васил. Трудово право. 10. прераб. и доп. изд. София: Сиби, 2018. 1000 с. Павлова, Мария. Гражданско право. Обща част. 2. прераб. и доп. изд. София: Софи-Р, 2002. 680 с. Радоилски, Любомир. Трудово право на Народна република България. София: ДИ Наука и изкуство, 1957. XVIII, 760 с. Средкова, Красимира. Трудово право. Специална част. Дял І. Индивидуално трудово право. [Лекции]. С., Унив. изд. Св. Кл. Охридски, 2011. 544 с. (Цит. лит.: под линия и в кр. на всяка гл.; предм. позазалец: с. 533–541). Таджер, Витали. Гражданско право на НРБ. Обща част. Дял II. [Учебник за студенти-юристи]. Плевен: печ. Ал. Пъшев, 1973. 384 с.
Националната конституционна идентичност в ЕС. Смисъл и механизми за защита
Зaщитaтa нa нaциoнaлнaтa кoнcтитyциoннa идeнтичнocт (НКИ) e пpинцип нa EC, пpoтивoвec нa пpинципитe нa интeгpaция, лoялнo cътpyдничecтвo, eфeктивнocт и пpимaт. Пpaвoтo нa зaщитa нa НКИ e eлeмeнт oт cтaтyca нa интeгpиpaнaтa дъpжaвa. Дeйcтвиeтo (c пpимaт) нa Пpaвoтo нa EC (ПEC) и пpoизтичaщoтo oгpaничeниe нa cyвepeнитeтa нa дъpжaвитe члeнки (ДЧ) имaт яcнo oчepтaн лимит: нeзaceгaнe нa cъщecтвeнитe eлeмeнти нa нaциoнaлнaтa кoнcтитyциoннa идeнтичнocт нa дъpжaвитe члeнки. Нo и пpaвoтo нa ДЧ нa зaщитa нa тяxнaтa НКИ имa лимит: нeзaceгaнe нa cъщнocттa, cмиcълa и ocнoвнитe пpинципи нa Cъюзния пpaвeн peд. Пoнятиeтo e изцялo cъюзнo, кoмплeкcнo и oтpaзявaщo кoнкpeтни cъщecтвeни ocoбeнocти нa кoнкpeтнa ДЧ. Пpoизнacянeтo нa нaциoнaлнaтa кoнcтитyциoннa юpиcдикция e изключитeлнo нeoбxoдимo, нo нe зaдължитeлнo. Зaщитaтa нa НКИ e нeвъзмoжнa бeз пoтвъpждaвaнe (пpизнaвaнe) oт Cъдa нa EC (CEC). И тoвa e възмoжнo caмo пo peдa нa пpoизвoдcтвaтa пo чл. 258-259, чл. 263 и чл. 267 oт Дoгoвopa зa фyнкциoниpaнe нa EC (ДФEC). Aкo CEC yвaжи eлeмeнт нa НКИ нa eднa ДЧ, пocлeдицитe се изpaзявaт в пpaвoтo нa тaзи ДЧ (и вceки cyбeкт нa нeйнoтo пpaвo) дa ce oтклoни oт изпъpнeниeтo нa пpoизтичaщитe oт ПEC зaдължeния (и нaй-вeчe oт пpинципa нa пpимaт). Пopaди кoeтo зaчитaнeтo нa НКИ изиcквa eurolawfriendly пoдxoд oт нaциoнaлнитe юpиcдикции и identityfriendly пoдxoд oт CEC. Библиография: Белов, Мартин. Българската конституционна идентичност. София: Сиби, 2017. Семов, Атанас. Зачитане на националната конституционна идентичност в Европейския съюз. Първа част. Логика на принципа, статус на интегрираната държава, понятие и проявления на идентичността. – Общество и право, 2021, № 4; Втора част. Защита чрез преюдициално запитване до СЕС. – № 5; Трета част. Възможности и задължения на съдилищата при противоречие с Конституцията на съюзна правна норма. – № 6. Семов, Атанас. Неприлагане на Правото на ЕС поради зачитане на националната идентичност. – В: Научни и практически публикации, 16.11.2020, Lex.bg Семов, Атанас. Принцип на зачитане на националната идентичност на държава членка на ЕС. (Възможност за неприлагане по изключение на съюзна правна норма – изводи за националния съдия от ключовата, но и непредвидима практика на Съда на ЕС). – В: Сборник с доклади от Международна научна конференция на тема „Роля и значение на международното и наднационалното право в съвременния свят“ по повод 90-годишнината на проф. д-р Иван Владимиров. София: ИК на УНСС, 2018, 34-56. Христев, Христо. Съотношението на вътрешното право и правото на ЕС в светлината на практиката на Съда на ЕС относно зачитане на конституционната идентичност на държавите членки на Европейския съюз. – Год. СУ. Юрид. фак., 87, 395-425. Arnaiz, Alejandro Saiz, Llivina, Carina Alcoberro. National Constitutional Identity and European Intergration. Intersentia. Cambridge-Antwerp-Portland, 2013. Besselink, Leonard F. M. National and Constitutional Identity before and after Lisbon. - Utrecht Law Review, Vol. 6, 2010. Blanke, Hermann-Josef, Mangiameli, Stelio. Article 4 (The Relations Between the EU and the Member States). – In: Hermann-Josef Blanke, Stelio Mangiameli. The Treaty on European Union (TEU): A Commentary. Springer. Berlin, Heidelberg, 2013. Bogdandy, Armin von, Schill, Stephan. Overcoming Absolute Primacy: Respect for National Identity under the Lisbon Treaty. – Common Market Law Review, Vol. 48. Calliess, C., Van der Schyff, G. Constitutional Identity in a Europe of Multilevel Constitutionalism. Cambridge University Press, 2009. Cloots, Elke. National Identity in EU Law. Oxford University Press, 2015. Constantinesco, Vlad. La confrontation entre identité constitutionnelle européenne et identités constitutionnelles nationales: convergence ou contradiction? Contrepoint ou hiérarchie? – In: L’Union européenne: Union de droit, Union des droits. Mélanges en l’honneur de Philippe Manin. Paris, Pedone, 2010. Delmas-Marty, Mireille. Intégration européenne et identité nationale. Le rôle des juges. Forum des juges, 3-4 décembre 2012, academiesciencesmoralesetpolitiques.fr. Faraguna, Pietro. Constitutional Identity in the EU—A Shield or a Sword? – In: German Law Journal. Special Issue Constitutional Identity in the Age of Global Migration, Vol. 18, № 07. Gambino, Silvio. Constitutionalismes nationaux et constitutionalise européen : Identiés nationales, traditions constitutionnelles et doits sociaux (après Lisbonne). – Rivista di diritto publico Italiano, comparato, Europeo, № 6, 21.3.2012, Federalismi.it. Martin, Sébastien „Identité nationale“ et „identité constitutionnelle“. – Revue française de droit constitutionnel, 2012/3, № 91. Millet, François-Xavier. National Constitutional Identity as a Safeguard of Federalism in Europe. – In: Loic Azoulai, Lena Boucon, François-Xavier Millet. Deconstructing EU Federalism through Competences. EUI Working Papers, Law 2012/06. Mouton, Jean-Denis. La défence de l’identité constitutionnelle, révélatrice de la nature de l’Union Européenne. – In: Constitutional studies. Constitutional Court of Republic of Bulgaria, Vol. I, 2019. Mouton, Jean-Denis. L’Union européenne en débat. Visions d’Europe centrale et orientale. Presses universitaires de Nancy, coll. Cap Europe, Nancy, 2004. Mouton, Jean-Denis. Réfl exions sur la prise en considération de l’identité constitutionnelle des États membres de l’Union européenne. –In : L’Union européenne: Union de droit, Union des droits. Mélanges en l’honneur de Philippe Manin. Paris, Pedone, 2010. Mouton, Jean-Denis. Vers la reconnaissance de droits fondamentaux aux États dans le systиme communautaire? – In : Les dynamiques du droit européen en début de siécle. Etudes en l’honneur de Jean-Claude Gautron. Paris, Pedone, 2004. Mouton, Jean-Denis. Vers la reconnaissance d’un droit au respect de l’identité nationale pour les États membres de l’Union. – In : La France. L’Europe et le monde. Mélanges en l’honneur de Jean Charpentier. Paris, Pedone, 2009. Platon, Sebastien. Le respect de l‘identité nationale des États membres: frein ou recomposition de la gouvernance ? – Revue de l’Union européenne, № 556, mars 2012. Ritleng, Dominique. De l’utilité du principe de primauté du droit de l’Unio. – Revue trimestriel de droit européen, 2009. Schnettger, Anita. Article 4(2) TEU as a Vehicle for National Constitutional Identity in the Shared European Legal System. – In: C. Calliess, G. Van der Schyff. Constitutional Identity in a Europe of Multilevel Constitutionalism. Cambridge University Press, 2009. Sébastien, Martin. L‘identité de l‘État dans l‘Union européenne: entre „identité nationale“ et „identité constitutionnelle“. - Revue française de droit constitutionnel, Vol. 3/2012 (№ 91). Simon, Denys. L’identité constitutionnelle dans la jurisprudence de l’Union européenne. – In: Laurence Burgorgue-Larsen. L’identité constitutionnelle saisie par les juges en Europe. Pedone, 2011. Вж. също: Bonnet, Baptiste. Les rapport entre droit constitutionnel et droit de l’Union Européenne. De l’art de l‘accomodement raisonable. – Conseil constitutionnel, 2019/1, № 2. Claes, Monica. Negotiating Constitutional Identity or whose Identity Is it Anyway? – In: Monica Claes, Maartje de Visser, Patricia Popelier, Cathérine Van de Heyning. Constitutional Conversations in Europe. Intersentia, 2012. Claes, Monica, Jan-Herman Reestman. The Protection of National Constitutional Identity and the Limits of European Integration at the Occasion of the Gauweiler Case. – German Law Journal, Special Section The CJEU’s OMT Decision, Vol. 16, № 04. Dechâtre, Laurent. L’identité constitutionnelle comme limite à l’ouverture au droit international et Euorpéen en Allemagne et en France. – In: Évelyne Lagrange, Andrea Hamann, Jean-Marc Sorel. Si proche, si loin: la pratique du droit international en France et en Allemagn. Collection de l’UMR de droit comparé de Paris, Université de Paris 1, Vol. 29. Dubos, Olivier. Inconciliable primauté. L’identité nationale: sonderweg et self-restraint au service du des pouvoir juges? – In: La conciliation entre les droits et libertés dans les ordres juridiques européens. Dixiиmes journées du pôle européen Jean Monnet. Institut droit et Économie des dynamiques en Europe, Université Paul verlaine (Metz), 18 et 19 déc. 2009. Jacobsohn, Gary Geff rey. Constitutions and national identity. Cambridge, MA: Harvard University Press, 2010. Komárek, Jan. National constitutional courts in the European constitutional democracy. – International Journal of Constitutional Law, Vol. 12, Issue 3, July 2014. Konstadinides, Theodore. Constitutional Identity as a Shield and as a Sword: The European Legal Order within the Framework of National Constitutional Settlement. Cambridge Year book of European Legal Studies, 13, 2010/1. Lanza, Elisabetta. Core of State Sovereignty and Boundaries of Union’s Identity in Lisbon – Urteil.- German Law Journal, Vol. 11, № 04. Levade, Anne. Identité constitutionnelle et exigence substantielle: comment concilier l’inconciliable. – In: L’Union européenne: Union de droit. Union des droits. Mélanges en l’honneur de Philippe Manin. Paris, Pedone, 2010. Levade, Anne. Quelle identité constitutionnelle nationale préserver face à l’Union européenne ? – Annuaire de Droit Européen, Vol. II, 2004. Nabli, Béligh.L’état intégré. Contribution à l’étude de l’État membre de l’Union européenne. Editions A. Pedone, Paris, 2019. Ponthoreau, Marie-Claire. Constitution européenne et identités constitutionnelles nationales. VIIe Congrès mondial de l’AIDC, Athènes, 11-15 juin 2007. Ponthoreau, Marie-Claire. Constitutions nationales et droit(s) sans frontiиres. Jalons méthodologiques. Constitutions, 2010. Ponthoreau, Marie-Claire. Identité constitutionnelle et clause européenne d’identité nationale. l’Europe а l’épreuve des identités constitutionnelles nationales. – Diritto Publico Comparato E Europeo, 2007. Rousseau, Dominique. L’identité constitutionnelle, bouclier de l’identité nationale ou branche de l’étoile européenne? – In: Laurence Bourgorgue-Larsen. L’identité constitutionnelle saisie par les juges en Europe. Paris, 2011. Simon, Sven. Direct Cooperation Has Begun: Some Remarks on the Judgment of the ECJ on the OMT Decision of the ECB in Response to the German Federal Constitutional Court’s First Request for a Preliminary Ruling. – German Law Journal, Vol. 16, № 04. Schyff, Gerhard van der. Member States of the European Union, Constitutions and Identity. – In: C. Calliess, G. Van der Schyff. Constitutional Identity in a Europe of Multilevel Constitutionalism. Cambridge University Press, 2009. Stéfanini, Marthe Fatin-Rouge, Anne Levade, Rostane Mehdi, Valérie Michel. L‘identité à la croisée des États et de l‘Europe. Quel sens? Quelles fonctions? Bruyllant, 2005. Wendel, Mattias. La jurisprudence du Conseil constitutionnel Français et du Tribunal constitutionnel fédéral Allemand sur l’évolution des traités européennes. Un conte d’aiguilleurs et de gardiens du droit. – In: Évelyne Lagrange, Andrea Hamann, Jean Marc Sorel. Si proche, si loin: la pratique du droit international en France et en Allemagne. Collection de l’UMR de droit comparé de Paris. Université de Paris 1, Vol. 29.
Пътят към утвърждаване на вземането като самостоятелен и прехвърлим обект на граждански правоотношения. Възникване на pactum de non cedendo
Настоящият труд проследява историческото развитие на понятието res след упадъка на Западната римска империя и постепенното ограничаване на съдържанието му само до телесните вещи. Този процес е съпътстван от обособяване на вземанията като самостоятелен обект на граждански правоотношения. Школата на Естественото право признава свободната прехвърлимост на всички блага, а по този начин и на вземанията. Същевременно обаче, представителите ѝ отричат пренасянето на римскоправните забрани за смяна на кредитора на вземане в определени случаи като несъвместими с разбиранията на Новото време. На свой ред, това обстоятелство поставя и въпроса за правната защита на длъжника срещу действията на спекулативно настроен кредитор. Уговорката за непрехвърлимост на вземане се въвежда тъкмо с цел да компенсира в известна степен липсата на римскоправните правила при смяна на кредитора. А това поставя и въпроса относно приложението на общите правила относно клаузите за неотчуждаемост на благата (pactum de non alienando) върху вземанията. Christian Mühlenbruch е първият автор, който предлага нов правен подход, изразяващ се във възможността по силата на уговорка между кредитора и длъжника вземането да бъде привързано към личността на неговия титуляр и така да възникне като непрехвърлимо. Други представители на правната доктрина в Германия и във Франция приемат, че допускането на подобна възможност противоречи на свободата на разпореждане с благата и на търговския оборот. Така, към края на XIX век окончателно се оформят двете основни разбирания по повод действието на клаузата за непрехвърлимост на вземане. Библиография: Андреев, Михаил. Римско частно право. София: Софи-Р, 1992. Базанов, Иван. Курс по римско право. Т. 1. София: Унив. печ., 1940. Венедиков, Петко. Записки по римско право. София: Петко Венедиков, 1999. Венедиков, Петко. Система на българското наследствено право. София: Печ. Книпеграф, 1939. Дюнан, Жан-Филип, Пишона, Паскал. Римско право. Речник на основните термини. 2. прераб. и доп. изд., София: Сиела, 2010. Планиол, Марсел. Елементарно ръководство по гражданско право. Специални договори. Прев. Т. Наследников, София: Кооперативна печатница Напред, 1919. Affolter, Friedrich Xaver. Das römische Institutionensystem, sein Wesen und seine Geschichte. Berlin: Puttkammer und Mühlbrecht, 1897. Brissaud, Jean. A History of French Private Law, translated by Rapelje Howell. Boston: Little, Brown & Co, 1912. Bucher, Karl. Das Recht der Forderungen. Nach den Grundsätzen des Justinianischen Rechts dargestellt. 2-e Auflage, Leipzig: Verlag von Wilhelm Engelmann, 1830. Burge, William. Commentaries on Colonial and Foreign Laws Generally and In Their Confl ict with Each Other, and with the Law of England, vol. II. London: Saunders and Benning, 1838. Dabelow, Christian. Ausführlicher theoretisch-practischer Kommentar über den Code Napoleon. Leipzig: Schwickert’schen Verlag, 1810. Dernburg, Heinrich. Pandekten. Zweiter Band. Obligationenrecht. Vierte, verbesserte Auflage, Berlin: Verlag von W. Müller, 1894. Domat, Jean. The Civil Law in its Natural Order, translated from the French by William Strahan, vol. 1, Boston: Charles C.Little and James Brown, 1850. Fitting, Hermann. Über die sogenannten Turiner Institutionenglosse und den sogenannten Brachylogus. Halle: Verlag der Buchhandlung des Waisenhauses, 1870. Flossmann, Ursulla. Österreichische Privatrechtsgeschichte. Sechste aktualisierte Auflage. Wien/New York: Springer, 2008. Gordley, James. Myths of the French Civil Code. – The American Journal of Comparative Law, Vol. 42, № 3, (Summer, 1994). Gordley, James. The Philosophical Origins of Modern Contract Doctrin. Oxford: Clarendon Press, 1992. Honsell, Heinrich. Römisches Recht. Heidelberg: Springer, 2015. Hoop, Gerold. Kodifikationsgeschichtliche Zusammenhänge des Abtretungsverbots. Berlin: Duncker & Humblot, 1992. Kämper, Lukas. Forderungsbegriff und Zession. Tübingen: Mohr Siebeck, 2019. Kaser, Max. Rechtsgeschäftliche Verfügungsbeschränkungen im römischen Recht. – In: Römische Rechtsquellen und angewandte Juristenmethode. Wien-Köln-Graz: Hermann Böhlaus, 1986. Koch, Christian. Die Lehre von dem Übergange der Forderungsrechte durch Universal und Singularsuccession. Breslau: Verlag von Georg Philip Aderholz, 1837. Koch, Christian. Die Lehre von dem Übergange der Forderungsrechte durch Universal und Singularsuccession. Breslau: Georg Philip Aberholz Verlag, 1837. Koch, Christian. Lehrbuch des preußischen gemeinen Privatrechts. 2. Band 3. Auflage, Berlin, 1858. Kötz, Hein. Europäisches Vertragsrecht. Band I. Tübingen: Mohr Siebeck, 1996. Kupisch, Berthold. Institutionensystem und Pandektensystem: Zur Geschichte des Res Begriffs. – Irish Jurist, new series, vol. 25/27, (1990/1992). Lodigkeit, Klaus. Die Entwicklung des Abtretungsverbotes von Forderungen bis zum § 354a HGB, Münster: LIT Verlag, 2004. Mühlenbruch, Christian. Die Lehre von der Cession der Forderungsrechte. Nach den Grundlagen des Römischen Rechts. Zweite Auflage, Greifswald, bei Ernst Mauritius, 1826. Neschwara, Christian. Die ältesten Quellen zur Kodifikationsgeschichte des österreichischen ABGB. Wien: Böhlau Verlag, 2012. Pleadings of some Remarkable Cases Before the Supreme Court of Scotland, since the Year 1661. Edinburgh: Printed by George Swinton, 1672. Pothier’s Treatise on Contracts. Volume I. Contract of Sale. Translated from the French by L.S.Cushing. Boston: Charles C. Little & James Brown, 1838. Raber, Fritz. Contractual Prohibition of Assignment in Austrian Law. – Notre Dame Law Review, vol. 64, Issue 2 (May 2014). Regelsberger, Ferdinand. Zwei Beiträge zur Lehre von der Cession. – Archiv für die civilistische Praxis 63. Bd., H. 2, 1880. Schmid, Albert. Die Grundlehren der Cession nach römischen Recht dargestellt. Band 2, Braunschweig, 1866. Seuffert, Lothar. Über die Wirkung eines vertragsmäßigen Cessionsverbotes. – In: Archiv für die civilistische Praxis, Heft 51, Bd. 1, 1868. Sintenis, Carl. Das practische gemeine Civilrecht. Leipzig: B. Tauchnitz Verlag, 1868. Stegemann, Das pactum de non cedendo. – Archiv für die civilistische Praxis. Band 67, Heft 2 (1884). van der Sande, Johan. A Treatise upon Restraints upon the Alienation of Things. Capetown; Johannesburg, 1892. Wiegand, Wolfgang. Die Entwicklung des Sachenrechts im Verhältnis zum Schuldrecht. – In: Archiv für die civilistische Praxis, Band 190, Heft 1/2 , 1990. Windsheid, Bernhard. Lehrbuch der Pandekten. Zweiter Band, Sechste verbesserte Auflage. Frankfurt: Rütten und König, 1887. Zimmermann, Reinhard. The Law of Obligations. Roman Foundations of the Civilian Tradition. Cape Town, Wetton, Johannesburg: Juta & Co Ltd, 1990.
Студията предлага типология на случаите на серийна престъпност от българската съдебна практика, развита на основата на съчетан криминологичен, правен, психологичен и исторически анализ и анализ на развитието на осъдените по време на изтърпяване на наказанието по методиката за оценка на риска от рецидив OASys. Изведени са факторните условия и обобщените характеристики на серийната престъпност, профилът на извършителя и мотивационно-изпълнителският механизъм на сериите, както и критерии за разпознаване на явлението в гранични случаи. Анализиран е съдебният отговор и са обсъдени усложнения в квалификацията и индивидуализацията на наказанието. Библиография: Еленков, Иван. Орбити на социалистическото всекидневие. София: Сиела, 2018. Илкова, Ралица, Ранчев, Иван. Криминология. Обща част. [Учебно помагало]. София: Сиела, 2020. Койчева, Пенка. Психопатология на серийните убийци. – Психологически форум, 2004, № 4. Пушкарова, Ива. Обща характеристика на серийната престъпна дейност. Разграничение от организираната престъпна дейност. – Общество и право, 2008, № 1. Пушкарова, Ива. Отвличането в съвкупност с други престъпления: проблеми на квалификацията и индивидуализацията в съдебната практика. – Год. СУ. Юрид. фак., 87, [2020], 2021. Стойнов, Александър. Наказателно право. Обща част. 2. изд. София: Сиела, 2019. Уилсън, Колин, Уилсън, Деймън. Написано с кръв. История на съдебното разследване. София: Бард, 2005. Христоскова, Надежда. Психологически анализ на серийния престъпник. – Юридическо списание на НБУ, 2011, № 1. Abrahamsen, David. The Murdering Mind. NY: Harper & Row, 1973. Arieti, Silvano, Shreiber, Flora Rheta. Multiple Murders Of A Schizophrenic Patient: A Psychodynamic Interpretation. – Journal of the American Academy of Psychoanalysis, 1981. Arnott, Jake. True Crime. – RSA Journal 158, 2012, № 5549. Brittain, Robert P. The Sadistic Murderer. // Medicine, Science and the Law, 1967. Douglas, John, Olshaker, Mark. Mindhunter. London: Heinemann, 1996. FBI, Serial Murder. Multi-Disciplinary Perspectives for Investigators. US Department of Justice (Morton, R., Hilts, M., eds), 2005. Fox, James Alan, Levin, Jack. Multiple Homicide: Patterns of Serial and Mass Murder. – Crime and Justice, 1998, № 23. Giannangelo, Stephen. J. The Psychopathology of Serial Murder: A Theory of Violence. Greenwood Publishing Group, 1996. Hazlewood, Robert, Douglas, John. The Lust Murderer. – FBI Law Enforcement Bulletin, April 1980, Vol. 49, № 4. Hering, Amanda, Bair, Sean. Characterizing Spatial and Chronological Target Selection of Serial Offenders. – Journal of the Royal Statistical Society, Series C, 63, 2014, № 1. Hickey, Eric. Serial Killers and their Victims, 1991. Homant, Robert, Kennedy, Daniel. Understanding Serial Sexual Murder. – Profiling and Serial Crime. (Third Edition). 2014. Levin, Jack, Fox, James Alan. Mass Murder: America’s Growing Menace. NY: Plenum Press, 1985. Leyton, Elliot. A Social Profile Of Sexual Mass Murderers. – In: T. Fleming and L. A. Visano (eds.). Deviant Designations: Crime, Law and Deviance in Canada. Toronto: Butterworths, 1983. Leyton, Elliot. Compulsive Killers: The Story of Modern Multiple Murders. New York University Press, 1986. Leyton, Elliot. Hunting Humans: Inside the Minds of Mass Murderers. New York: Pocket Books, 1988. Masters, Brian. The Shrine of Jeffrey Dahmer. London: Coronet, 1993. Ressler, Robert, Burgess, Ann, Douglas, John. Sexual Homicide: Patterns & Motives. Lexington, MA: Lexington Books, 1988. Sharma, Meher. The Development of Serial Killers: A Grounded Theory study. Master Theses. Eastern Illinois University: The Keep, 2018. Turvey, Brent. Serial Cases: Investigating Pattern Crimes. – Criminal Profiling. (Fourth Edition). 2012. Yapko, Michael. Depression is Contagious: How the Most Common Mood Disorder is Spreading Around the World and How to Stop It. New York: The Free Press, 2009. Yapko, Michael. Breaking the Patterns of Depression. New York: Random House/Doubleday, 1997. Yapko, Michael. Hand Me Down Blues: How to Stop Depression from Spreading in Families. New York: St. Martin‘s, 1999. Yapko, Michael. Suggestions of Abuse: True and False Memories of Childhood Sexual Trauma. New York: Simon & Schuster, 1994.
Доходът като източник на данъчни задължения на физическите лица
Студията е посветена на правния режим на дохода като източник на данъчни задължения за физическите лица. Разгледани са юридическите белези на дохода като обект на облагане в исторически и позитивноправен контекст. Вниманието е към структурата на данъка върху доходите, установен със Закона за данък върху доходите на физическите лица; системите за обхващане и установяване на доходите на физическите лица за данъчни цели. Библиография: Ангелов, Ангел. Финансово право на НРБ. София: Наука и изкуство, 1955. Вълчев, Даниел. Лекции по обща теория на правото. Ч. 2. София: Сиела, 2019. Костов, Милчо. Финансови правни отношения. София: БАН, 1979. Кучев, Страшимир. Бюджетните приходи на НРБ. София: Наука и изкуство, 1982. Кучев, Юрий. Автономия на данъчното право. София: ЛиСтра, 2002. Минкова, Ганета. Данъчно право. Кн. 1. Материално данъчно право. София: Фенея, 1997. Пенов, Сашо. Правен режим на корпоративното подоходно облагане. София: Унив. изд. Св. Кл. Охридски, 2000. Пенов, Сашо. Финансово право. Специална част. София: Унив. изд. Св. Кл. Охридски, 2020. Петканов, Георги. Данъчен процес. София: Тилиа, 1996. Петрова, Вера. Концептуални основи на дохода в съвременното счетоводство. – https://dlib.uni-svishtov.bg/bitstream/handle/10610/3284/ Стефанов, Христо, Стоянов, Руси, Христов, Хараламби. Ръководство по Наредба-закон за данъка върху приходите. 2. прераб. и доп. изд., София: Печатница Книпеграфъ, 1940. Стоянов, Иван. Юридически факти в данъчното право. София: Фенея, 2011. Стоянов, Петко. Данъчно право. 3. доп. и прераб. изд. София: БАН, 1994. Стоянов, Петко. Основни начала на финансовата наука. София: 1935. Цонев, Христофор. Коментар на Закона за данъка върху приходите. София: Печ. С. М. Стойковъ, 1933. Ault, Hugh, Arnold, Brian, Cooper, Graeme. Comparative Income Taxation: A Structural Analysis, 4-th edition, Kluwer Law International, 2019. Cnossen, Sijbren. Taxing Capital Income in the Nordic Countries: A Model in the EU?. Taxing Capital Income in the EU: Issues and Opinions for Reform, 2000. Ordower, Henry. Schedularity in U.S. Income Taxation and its Effect on Tax Distribution. Sorensen, Peter. From the Global Income Tax to the Dual Income Tax: Recent Reforms in the Nordic Countries. International Tax and Public Finance, vol. 1, 1994, p. 57-79. Kleinbard, Edward. An American Dual Income Tax: Nordic Precedents.
данък върху доходите на физическите лица
Принципът на добра администрация в правото на ЕС и АПК
Наред с традиционни за българското административно право принципи като служебно начало, равенство, самостоятелност и безпристрастност, с оглед приемането на Република България в ЕС в Административнопроцесуалния кодекс (АПК) са прогласени и основни принципи на правото на ЕС. Те, било изцяло, било с някои от компонентите си, са нови за българското административно право. Сред тях е и принципът на добра администрация. Практиката на Съда на ЕС е утвърдила добрата администрация като общ принцип на правото на Съюза, а чл. 41 от Хартата на основните права на ЕС (ХОПЕС) урежда добрата администрация като комплексно право, чиито компоненти са права и принципи на административното право на ЕС. В АПК принципът на добра администрация не е самостоятелно прогласен, но негови елементи са част от съдържанието на други, уредени в кодекса принципи – на законността, на пропорционалността, на прозрачността, на безпристрастността. Разкриване съдържанието на този принцип и регламентацията му в АПК дава възможност да се установи значимостта на неговите компоненти за определяне на същностните характеристики на принципите, от които те са част, както и дали приложението им е гарантирано чрез уредбата на административнопроцесуалните права и задължения на страните и на решаващия орган в производствата по кодекса. Библиография: Александров, Андрей. Основни права на титулярите на лични данни и способи за правната им защита. – Собственост и право, 2016, № 10. Ван Дайк, П., ван Хууф, Г. Й. Х. Европейската конвенция за правата на човека – теория и практика. София: Фондация Български адвокати за правата на човека, 2000. XXVI, 806 с. Димитров, Добри. Административен процес. Обща и специална част. По общата и специалната клауза. 7. прераб. и доп. изд., София: Сиела, 2003. 556 с. Еленков, Александър, Ангелов, Ангел, Дюлгеров, Асен, Дишева, Атанаска, Панов, Лозан, Казанджиева, Мария, Янкулова, Соня, Николова, Теодора, Ковачева, Юлия. Административнопроцесуален кодекс. Систематичен коментар. Проблеми на правоприлагането. Анализ на съдебната практика. София: Труд и право, 2013. 1600 с. Лазаров, Кино. Изисквания за законосъобразност на административните актове. София: Фенея, 1999. 84 с. Лазаров, Кино, Костов, Димитър, Хрусанов, Дончо, Къндева, Емилия. Нови моменти в Административния процес според АПК. Тематичен коментар. София: Сиела, 2007. 376 с. Панайотова, Емилия. Актуални проблеми на защитата на информацията за гражданите. – Съвременно право, 1992, № 2, 27-34. Пенчев, Константин, Тодоров, Иван, Ангелов, Георги, Йорданов, Богдан. Административнопроцесуален кодекс. Коментар. София: Сиела, 2006. 524 с. Семов, Атанас. Права на гражданите на Европейския съюз. Т. 2. Правен режим на гражданството на ЕС и свободното движение. София: Унив. изд. Св. Кл. Охридски, 2013. 420 с. Сивков, Цветан. Споразумението по Административнопроцесуалния кодекс. София: Сиела, 2012, 188 с. Стайнов, Петко. Административно правосъдие. София: БАН, 1993. 708 с. Сталев, Живко. Българско гражданско процесуално право. 7. доп. и прераб. изд. София: Сиела, 2001. 984 с. Танчев, Евгени. Въведение в конституционното право. София: Сиби, 2003. 480 с. Council of Europe. Cons. Ass., Twenty-First Ordinary Session (Third Part), Texts Adopted (1970). Hofmann, Herwig C.H., Rowe, Gerard C. et Turk, Alexander H. Administrative Law and Policy of the European Union. Oxford University Press, 2011. Tridimas, Takis. The General Principles of EU Law. 2. ed., Oxford University Press, 2006. Velu, J. The European Convention on Human Rights and the Right to Respect for Private Life, the Home and Communications. – In: Privacy and Human Rights. Third International Colloquy, Brussels, 1970, Manchester, 1973.
право на разглеждане на делата в разумен срок
право на справедливо и безпристрастно разглеждане на делото
задължение за мотивиране на административните актове
„активен“ и „пасивен“ достъп до информация на страните в производството
Върху статуса на съдебната практика като източник на правото
Настоящата студия изследва въпроса за това, дали съдебната практика по конкретни казуси трябва да бъде считана за източник на правото, противопоставяйки два подхода. Първият подход е на традиционния за България нормативизъм, използващ като методология правната догматика. Нормативисткият подход най-често отрича на съдебната практика по конкретни казуси качеството на правен източник, сочейки липсата на изрично законово правило, което да прави нейното следване задължително за съдилищата. Вторият подход – този на правния реализъм, е практически неизползван у нас. Правните реалисти, включително представените тук автори от тази школа – Алф Рос и Карл Оливекрона, критикуват традиционния подход с аргумента, че като наука правото трябва да изследва определени факти, а „факти“, показващи практическите ефекти от правното регулиране, могат да са единствено отделните съдебни решения. За да бъдат сравнени двата подхода, се прави анализ, както на различните становища по въпроса в България, така и на съотношението между правотворчество и правоприлагане. Заета е позицията, че самото естество на правото да регулира чрез общи предписания, изразявани в езикова форма, изисква правоприложителите да конкретизират законовите норми, развивайки и доизграждайки техния смисъл в своите актове. Традиционното разбиране, според което липсва нормативно основание за задължителното следване на практиката по конкретни казуси от съдилищата, е отхвърлено с развиването на теза за съществуването на задължение в този смисъл, което може да бъде изведено, както от отделни норми на Конституцията и Закона за съдебната власт, така и от принципа на правовата държава. Библиография: Василев, Любен. Гражданско право. Обща част. [1956]. Нова редакция на Ч. Големинов. Варна, 1993. Вълчев, Даниел. Лекции по Обща теория на правото. Ч. 1. София: Сиела, 2016. Ганев, Венелин. Извори на правото, тълкувание и приложение. Юридически архив, 1934, год. V, кн. 3. Гоцев, Васил. Договорна и деликтна отговорност – сравнение и конкуренция. София: Наука и изкуство, 1979. Гройсман, Симеон. Право и власт. Oт неограничената държава до постмодерното върховенство на правата. VI. Основната норма като проекция на властнически отношения. § 26. Основите на Келзеновата теория. София: Сиела, 2020. Гройсман, Симеон. Право и морал. § 73. Правилото за разпознаване като социална конвенция: усъвършенстването на теорията на Харт от Колман и Мармор. София: Сиела, 2017. Джеров, Александър. Гражданско право. Обща част. 3. прераб. и доп. изд. София: Труд и право, 2012. Диков, Любен. Курс по българско гражданско право. Т. I. Обща част. София: Печ. П. К. Овчаров, 1940. Колев, Тенчо. Теория на правото. София: Сиела, 2015. Курант, Рихард, Роббинс, Герберт. Что такое математика? Элементарный очерк идей и методов. Пер. с англ. под ред. А. Н. Колмогорова. Москва: МЦНМО, 2000 [1947]. Павлова, Мария. Гражданско право. Обща част. София: Софи-Р, 2002. Рачев, Филип. Гражданско право. София: Унив. изд. Стопанство, 2003. Русчев, Иван. Нормативните актове – източник на частното право. София: Албатрос, 2008. Сталев, Живко. Нормативната сила на фактическото. София: Унив. изд. „Св. Кл. Охридски“, 1997. Таджер, Витали. Гражданско право на НРБ. Обща част. Д. I, София: Наука и изкуство, 1972. Ташев, Росен. Към понятието за правен принцип. – Съвременно право, 2001, № 6. Ташев, Росен. Обща теория на правото: Основни правни понятия, 4. прераб. и доп. изд., София: Сиби, 2010, с. 114. Фаденхехт, Йосиф. Българско гражданско право. Обща част. Отдел I: Обективно право. София: Печ. на Армейския военно-издателски фонд, 1929. Dworkin, Ronald. Justice for Hedgehogs. The Belknap Press, 2011. Hart, Herbert. The Concept of Law. 2nd ed. (With a Postscript edited by Penelope A. Bulloch and Joseph Raz). New York: Oxford University Press, 1994. Kelsen, Hans. Reine Rechtslehre, Studienausgabe der 2. Aufl age 1960, unter Berücksichtigung von Kelsens Änderungen anlässlich der Übersetzung ins Italianische 1966, herausgegeben und eingeleitet von Matthias Jestaedt. Tübingen: Mohr Siebeck; Wien: Verlag Össterreich, 2017. Kelsen, Hans. Über Grenzen zwischen juristischer und soziologischer Methode: Vortrag gehalten in der Soziologischen Gesellchaft zu Wien. Tübingen: J.C.B. Mohr, 1911. Matthiessen, Christian, Teruya, Kazuhiro, Lam, Marvin. Key Terms in Systemic Functional Linguistics, Continuum, 2010. Olivecrona, Karl. Law as Fact. Copenhagen: Einar Munksgaard; London: Humphrey Milford, 1939. Reprinted: London, Wildy & Sons, 1962. Paton, George Whitecross. A Text-book of Jurisprudence. Third ed., edited by D. P. Derham. Oxford: Clarendon Press, 1964. Rada, Ray. Hypertext: from Text to Expertext, ch. 3, Online access: https://userpages.umbc.edu/~rada/cv/pubs/hypertextbook/ Rüthers, Bernd, Fischer, Christian, Birk, Axel. Rechtstheorie mit juristischer Methodenlehre, 10. überarbeitete Aufl age, München: C. H. Beck, 2018.
Ролята на НАТО в трансформацията на парадигмата за гарантиране на сигурност през 21 век
НАТО отпразнува своята седемдесета годишнина през 2019 г. От края на Студената война мнозина предричат смъртта на организацията – или поне нейната неактуалност. Докато подобни прогнози досега са се оказвали грешни, НАТО – широко признат за най-успешния съюз за сигурност в съвременната история, постоянно се изправя пред нов набор от предизвикателства. В момента, когато НАТО тръгва към следващите си седемдесет години на съществуване, организацията ще трябва да работи по-усилено, по-креативно и стратегически, за да поддържа сигурността, която нейните държави членки приемат за даденост. Библиография: Динева, Силвия, Георгиева, Оля, 29/11/2010. Новите измерения в стратегическия подход на НАТО и отношението им към съвременните предизвикателства пред сигурността. СКП, СУ „Св. Климент Охридски“. Милина, Величка. Новата парадигма на енергийната сигурност. София: Военна академия „Г. С. Раковски“, 2013. Arvind, Om. Norwegian PM explains how NATO can help combat climate change. Atlantic Council, 2019. Dokos, Thanos. The Security Implications of Crime, Terrorism, and Trafficking. Carnegie Europe, November 2019. Drent, Margriet and Hendriks, Rob, Zandee, Dick. New Threats, New EU and NATO Responses. Clingendael, 2015. Goldschmidt, Pierre and Techau, Jan. The New Challenges to Global Security: NATO's Response, 2011. Kaplan, Eben. Terrorists and the Internet. Council on Foreign Relations, 2018. Katsirdakis, G. NATO and Defense Reform, Collection of Papers: Military Reform – Experiences and Challenges, CCMR, Belgrade, 2003. Kulesa, Lukasz. The Future of Deterrence: Effectiveness and Limitations of Conventional and Nuclear Postures. Carnegie Europe, 2019. Sebok, Endre. NATO-UN relations: looking ahead after 10 years of expanding cooperation. NATO Review, September 2018. Shea, Jamie. NATO in the Era of Global Complexity. Carnegie Europe, 2019. Simic, Jasminka. Challenges Facing NATO in the 21st Century. Research Gate, 2010. Tucker, Patrick. NATO Getting More Aggressive on Offensive Cyber. Defense One, May 2019. Werrell, Caitlyn and Femia, Francesco. Climate Change and NATO: A New Study. The Center for Climate & Security, October 2017.
Съотношението на вътрешното право и правото на ЕС в светлината на практиката на съда на ЕС относно зачитане на конституционната идентичност на държавите членки на ЕС
Въпросът за съотношението между вътрешното право и правото на европейската интеграция е един от големите въпроси на доктрината на правото на ЕС, а и на доктрината на вътрешното право в държавите членки още от първите години на европейския процес. Въпреки че след извеждането и утвърждаването на принципа на примат в практика на Съда на ЕС, този въпрос се считаше в общ порядък за изяснен, въвеждането на изрично изискване за зачитане на националната идентичност на държавите членки с Договора от Маастрихт и възможните проявления на това изискване, свързани с основни елементи на конституционната уредба, отново направи актуален въпроса, какви са проявленията на принципа на примат на правото на ЕС над вътрешното право и доколко този принцип, определящ действието на правото на европейската интеграционна система спрямо вътрешното право, може да бъде дерогиран или ограничен с оглед зачитането на националната идентичност на държава членка в нейните конституционни измерения. Доколкото в доктрината са развити различни виждания относно същността и последиците на изведеното в чл. 4, пар. 2 ДЕС изискване за зачитане на националната идентичност на държавите членки на ЕС, настоящата студия има за предмет да бъде изяснено точното съдържание на задължението за зачитане на националната идентичност на държавите членки на европейската интеграционна система в светлината на практиката на Съда на ЕС. В частност, тя има за цел да отговори на въпроса, какви конкретни проявления това изискване има по отношение на националната конституционна уредба и води ли неговото включване в корпуса норми на първичното право на европейската интеграция до ревизиране на установената практика на висшата интеграционна юрисдикция относно съотношението между вътрешното право и правото на европейската интеграция? Чрез внимателния прочит на практиката на Съда на ЕС относно изискването за зачитане на националната идентичност на държавите членки на Европейския съюз в нейните конституционни измерения, настоящата студия ще докаже, че изведеното в чл. 4, пар. 2 ДЕС изискване не води до ограничаване на примата на правото на ЕС над вътрешното право, а създава ново изрично основание на правото на Съюза, позволяващо прилагането на норми на интеграционната уредба да бъде ограничено в предвидена от Учредителните договори хипотеза. Библиография: Мутон, Жан-Дени. Юридически размисли върху бъдещето на ЕС. София: Унив. изд. Св. Климент Охридски, 2010. Белов, Мартин. Българската конституционна идентичност. София: Сиби, 2017. Arnaiz, A. Saiz, Alcoberro, C. Llivina (eds.). National Constitutional Identity and European Integration. Cambridge: Intersentia, 2013. Besselink, Leonard F. M. National and constitutional identity before and after Lisbon. – Utrecht Law Review, Volume 6, Issue 4, November 2006, 36–49. Bogdandy, Armin von, Schill, Stephan. Overcoming Absolute Primacy: Respect for National Identity under Lisbon Treaty. – Common Market Law Review, 2011, Vol 48, 1417–1454. Bourgorgue-Larsen, L. L’identité constitutionnelle saisie par les juges en Europe. Paris, 2011. Chaltiel, F., Declamp, A., Monjial, P.-Y. (dri.). L’Union européenne et ses Etats membres après le Traité de Lisbonne – Quelle place et quel rôle dévolus aux États et pour quelle Union. Paris: RMCUE, 2012, p. 205. Constantinesco, Vlad. La confrontation entre identité constitutionnelle européenne et identités constitutionnelles nationales – Convergence ou contradiction? Contrepoint ou hiérarchie. – In: Mélanges en l’honneur de Philippe Manin: l’Union européenne: Union de droit, Unions de droits. Paris: Pedone, 2010. Dobbs, M. The Shifting Battleground of Article 4(2) TEU: Evolving National Identities and the corresponding need for EU management? – In: (2015)21(2)EJoCLI. Grewe, Constance. Constitutions nationales et droit de l’Union еuropéenne. – Répertoire communautaire. Paris: Dalloz, № 105. Grewe, Constance, Rideau, Joël. L’identité constitutionnelle des États membres de l’Union européenne: Flash back sur le Coming-out d’un concept ambigu. – In: Chemins d’Europe, Mélanges en l’honneur de Jean-Paul Jacqué. Paris: Dalloz, 2010. Grewe, Constance. Methods of Identification of National Constitutional Identity. – In: A. Saiz Arnaiz, C. Alcoberro Llivina (eds.). National Constitutional Identity and European Integration. Cambridge: Intersentia, 2013. Levade, Anne. Identité constitutionnelle et exigence existentielle: comment concilier l’inconciliable. – In: Masclet, Jean-Claude, Ruiz Fabri, Hélène, Boutayeb, Chahira et Rodrigues, Stéphane (eds), L’Union européenne: Union de droit, Union des droits, Mélanges en l’honneur de Philippe Manin. Paris: Pedon, 2010, p. 109 et seq. Magnette, Paul. Régime politique de l’Union européenne. Paris: Presses de Sciences Po, 2006. Mangiameli, Stefano. The European Union and the Identity of Member States. – L’Europeen formation, № 369, 2013/3, 151–168. Marti, José Luiz. Two different Ideas of Constitutional Identity: Identity of the Constitution v. Identity of the People. – In: A. Saiz Arnaiz, C. Alcoberro Llivina (eds.). National Constitutional Identity and European Integration. Cambridge: Intersentia, 2013. Martin, S. L'identité de l'État dans l'Union européenne : entre «identité nationale» et «identité constitutionnelle». – Revue française de droit constitutionnel, 2012, № 91. Masclet, Jean-Claude, Ruiz Fabri, Hélène Boutayeb, Chahira et Stéphane, Rodrigues (eds). L’Union européenne: Union de droit, Union des droits. Mélanges en l’honneur de Philippe Manin. Paris: Pedon, 2010. Mouton, Jean-Denis. L’État membre entre souveraineté et respect de son identité: quelle Union européenne ? – In: Chaltiel, F., Declamp, A., Monjial, P.-Y.(dri.). L’Union européenne et ses Etats membres après le Traité de Lisbonne – Quelle place et quel rôle dévolus aux États et pour quelle Union. Paris: RMCUE, 2012. Ponthoreau, Marie-Claire. Constitution européenne et identités constitutionnelles nationales. – In: VII Congrès mondial de l’AIDC. Athènes, 2007. Puttler, Adelheid. Le renforcement de la notion d’identité nationale dans l’Union européenne. – In: Rossetto, J., Berramdane, A., Cremer, W., Puttler, A. (dir.). Tours: Presses universitaires François Rabelais, 2010. Rodin, Siniša. National Identity and Market Freedoms after the Lisbon Treaty. – In: Croatian Yearbook of European Law and Policy, (2011)7, 11–41. Rossetto, J., Berramdane, A., Cremer, W., Puttler, A. (dir.). Tours: Presses universitaires François Rabelais, 2010. Rousseau, Dominique. L’identité constitutionnelle, bouclier de l’identité nationale ou branche de l’étoile européenne ? – In: Bourgorgue-Larsen, L. L’identité constitutionnelle saisie par les juges en Europe. Paris, 2011. Simon, Denys. L’identité constitutionnelle dans la jurisprudence de l’Union européenne. – In: L’identité constitutionnelle saisie par les juges en Europe, L. Burgorgue-Larsen (dir.). Paris: Pedone, 2011.
зачитане на националната идентичност на държавите членки на ЕС
съотношение на правото на ЕС и вътрешното право
Международна компетентност при спор по договор за банков кредит на недвижим имот с физическо лице от ЕС
Понятието „потребителски договор“ се използва често в различни източници на правото на ЕС. Независимо, че всички тези източници целят да защитят по-слабата страна, всеки от тях има своя собствена система и непосредствен предмет. Регламент 1215/2012, за разлика от Директива 2014/17 и Директива 2008/48, не хармонизира материалното право относно потребителските договори, а съдържа уредба, която определя кой съд е международно компетентен да разгледа даден граждански или търговски спор с международен елемент. Той намира баланс между интересите на по-слабата страна и легитимните очаквания на търговците като предоставя определение за потребителски договор, което се отклонява от предвиденото в Директивите. Българската съдебна практика среща трудности при дефинирането на потребителския договор съгласно Регламент 1215/2012 и Директиви 2014/17 и Директива 2008/48. Целта на тази статия е да постави акцент върху разликите и да прикани съда да обърне специално внимание на логиката и прилагането на Регламент 1215/2012. Библиография: Мусева, Боряна. Взаимодействие или противодействие между правото на ЕС и българското вътрешно право при прилагането на Регламент Брюксел ІА?. – Год. СУ. Юрид. фак., Т. 86, 2019. Мусева, Боряна. Защитата на търговията vs. защитата на потребителите, свързани дела С-585/08 и С-144/09. – Европейски правен преглед, 2011, № 1. Натов, Николай, Боряна Мусева, Ясмина Андреева, Станислав Йордански, Теодора Ценова, Дафина Сърбинова, Васил Пандов, Захари Янакиев, Николай Бандаков, Цветан Крумов. Регламентът Брюксел І. София: Сиела, 2012. Пандов, Васил. Международна компетентност по граждански и търговски дела. София: Сиела, 2018. Rauscher, Thomas. Europäisches Zivilprozess-und Kollisionsrecht EuZPR/EuIPR, Kom mentar, 2011.
Специфики при уволненията в условията на извънредно положение и на извънредна епидемиологична обстановка
Изследва се отражението на законодателството, прието по време на извънредното положение и на извънредната епидемиологична обстановка, обявени заради Covid–19, върху прилагането на режима на уволненията. Прави се извод, че изобилието от нововъведени разпоредби не засяга правото на работодателя да уволнява работниците и служителите, нито влияе върху протичането на срока на предизвестието. Икономическите затруднения, причинени от въведените ограничения, обаче създават предпоставки за по-масово използване на основанията за уволнение по чл. 328, ал. 1, т. 1–4 и т. 12 КТ. Анализирани са съдебни решения, които създават противоречива съдебна практика по приложението им, както и отражението на въведените ограничения заради извънредното положение върху отделните елементи от основанията за уволнение. Направен е преглед на особеностите при изпълнението на законовите задължения на работодателя, свързани с предприемането на масови уволнения в условията на извънредно положение. Библиография: Александров, Андрей. За някои практически проблеми при провеждането на процедурите по информиране и консултиране в случаи на масови уволнения според българското трудово законодателство. – В: Юбилеен сборник, посветен на 80-годишнината на проф. В. Мръчков. София: Труд и право, 2014, 363–388. Банов, Христо. Трудовоправни проблеми при обявяването на извънредно положение – I част. https://news.lex.bg/трудовоправни-проблеми-при-обявяван/ Василев, Атанас. Трудово право. Бургас: БСУ, 1997. Гевренова, Нина. Представители на работниците и служителите за информиране и консултиране – понятие и категории. – В: Актуални проблеми на трудовото и осигурителното право. Т. 3. София: Унив. изд. Св. Кл. Охридски, 2009, 88-93. Гевренова, Нина. Въпроси на правната уредба на основанията за уволнение, при които се осъществява предварителна закрила. В: Актуални проблеми на трудовото и осигурителното право. Т. 5. София: Унив. изд. Св. Кл. Охридски, 2011. Гевренова, Нина. Момент на реализиране на предварителната закрила. – В: Актуални проблеми на трудовото право. Т. 4. София: Унив. изд. Св. Кл. Охридски, 2010, 172–188. Гевренова, Нина. Специална закрила на работниците и служителите с намалена работоспособност. София: Сиби, 2013. Милева, Атлиана. Аналитичен преглед на практиката на Съда на Европейския съюз относно масовите уволнения. – В: Актуални проблеми на трудовото и осигурителното право. Т. 9. София: Унив. изд. Св. Кл. Охридски, 2017, 129–138. Мингов, Емил. Прекратяване на трудовия договор поради общи основания. София: Сиби, 2004. Мръчков, Васил. Уволнение по безвиновни основания. София: Наука и изкуство, 1966. Мръчков, Васил. Трудово право. 10. прераб. и доп. изд., София: Сиби, 2018, 608–612. Мръчков, Васил, Василев, Атанас, Средкова, Красимира. Коментар на Кодекса на труда. 11. прераб. и доп. изд., София: Сиби, 2013. Средкова, Красимира. Трудово право. Специална част. Дял I. Индивидуално трудово право. София: Унив. изд. Св. Кл. Охридски, 2011. Malcolm, MacLaren. Towards an Understanding of the recent European Labour Market Reforms: A New Case Study in Comparative Capitalism?, 2 German Law Journal (2001) [http://www.germanlawjournal.com/index.php?pageID=11&artID=38]
Общият иск за неоснователно обогатяване в някои смесени юрисдикции
Студията прави опит да проследи по какъв начин еволюцията на идеята за създаване на общ фактически състав на неоснователното обогатяване в класическата двойка „противостоящи“ си групи правни семейства, а именно тези от романо-германски тип и тези, принадлежащи към англо-саксонското семейство, оказва влияние върху рецепцията на института в някои смесени юрисдикции. Изяснено е, че научният интерес към тези хибридни правни системи е обясним с огромния сравнителен, юриспруденциален и исторически потенциал, който те притежават, бидейки подложени на едновременното влияние на common law и на континенталното право. И именно това позволява чрез проследяване на рецепцията на избраните от тях модели да бъде взето становище по някои въпроси, свързани със систематиката на правото, и в частност с въпроса дали може и трябва правото на неоснователно обогатяване да бъде структурирано чрез една генерална клауза. Затова и в настоящото изложение, след представяне на някои особености на едни от най-динамично развиващите се смесени юрисдикции като Южна Африка, Шотландия, Квебек, Луизиана, Бразилия и Израел, е направен извод, че техният подход, в по-голяма или по-малка степен, свидетелства за една трайна тенденция на възприемане на общ иск за неоснователното обогатяване. Това на свой ред съставлява сериозен аргумент в полза на идеята, че модерният цивилистичен подход в материята на неоснователното обогатяване трябва да остане именно този на възприемането на общо правило без това непременно да означава изоставяне на типологията на специалните средства за имуществено уравнение. Библиография: Колен, Амброаз, Капитан, Анри. Елементарен курс по френско гражданско право. Т. 2, кн. 1 и 2. Задължения и договори. Oбща теория и източници. София, 1929. Матеева, Екатерина. Към учението за правните семейства в съвременността през призмата на частното право. – Год. СУ. Юрид. фак., 86, 2019. Митев, Красимир. Възникване и развитие на идеята за общ фактически състав на неоснователното обогатяване. – В: Правната наука – традиции и актуалност. Пловдив: Унив. изд. Паисий Хилендарски, 2012. Alvin, See. An Introduction to the Law of Unjust Enrichment. Malayan Law Journal, 2013, № 5, Research Collection School Of Law. Available at: https://ink.library.smu.edu.sg/sol_research/1228. Beatson, Jack, Schrage, Eltjo. Cases, Materials and Texts in the Law of Unjustified Enrichment. Hart Publishing. Oxford, 2003. Visser, Daniel. Cultural Forces in the Making of Mixed Legal Systems. Tulane Law Review, 2003, 47. Birks, P. Mclead. The Implied Contract Theory of QuasiContract: Civil Option Current in the Century Before Blackstone. – Oxford Journal of Legal Studies, 1986. Challies, George Swan. The Doctrine of Unjustified Enrichment in the Law of the Province of Quebec. Montreal: Wilson & Lafleur. 2nd edn, 1952. Dawson, John. Indirect Enrichment. – In: Ius Privatum Gentium: Festschrift f¨ur Max Rheinstein. (Ed.by E. von Caemmerer, S. Mentschikoff and K. Zweigert). 1969, vol. II. Dawson, John. Unjust Enrichment: A Comparative Analysis. Chicago, 1951. Dickson, Brice. Unjust Enrichment Claims: A Comparative Overview. – The Cambridge Law Journal, vol. 54, no. 1, 1995, 100–126. Available from: JSTOR, www.jstor.org/ stable/4508037. Descheemaeker, Eric. L’enrichissement injustifié: The Reform of 10 February 2016 in a Historical and Comparative Perspective (July 1, 2019). 3 Tribonien (2019), Forthcoming. Available at SSRN: https://ssrn.com/abstract=3447009 Dietrich, Jorg. Restitution: A New Perspective. Sydney: Federation Press, 1998. Flume, W. Die ungerechtfertigte Bereicherung nach dem Bürgerlichen Gesetzbuch als eine Rechtsfigur der Bereicherung. – In: 50 Jahre Bundesgerichtshof. Festgabe der Wissenschaft ( Ed. By Canaris et al.), München: 2000 Friedmann, D. Israel: General Survey. – Restitution Law Review, 1993. Gallo, P. Unjust Enrichment: A comparative analysis. – The American journal of Comparative Law, 1992. Gomes, Júlio M. V. Unjust Enrichment: A Few Comparative Remarks. – European Review of Private Law, 2001, № 2. Grantham, Ross, Rickett, Charles. Disgorgement for Unjust Enrichment. – The Cambridge Law Journal, 2003, № 62. Grantham, Ross, Rickett, Charles. On the Subsidiarity of Unjust Enrichment. – Law Quarterly Review, 2001, № 117. Gutteridge, H., David, R. The Doctrine of Unjustified Enrichment. – The Cambridge Law Journal, 1934, № 5. Hallebeek, Jan. Тhe concept of unjust enrichment in late scholasticism. Nijmegen: Gerard Noodt Instituut, 1996. Hogg, Martin. Unjustified enrichment in Scots law twenty years on: Where now? – Restitution Law Review, 2006. Hooker, M., B. Legal. Pluralism: An Introduction to Colonial and Neo-Colonial Laws. Oxford: Oxford Univ Press, 1975. Johnstone, David, Zimmermann, Reinhard. Comparative Law of Unjustified Enrichment. Cambridge: Cambridge University Press, 2004. Jooste, Christian, Schrage, Eltjo. Subsidiarity of the General Action for Unjust Enrichment (Part 1), 2016 J. S. Afr. L. 1 (2016). Kötz, H. The Value of Mixed Jurisdictions. – Tulane Law Revie, 2003. Krebs, Tomas. In defence of unjust factors. – In: Unjustified Enrichment: Key Issues in Comparative Perspective. (Ed. by D. Johnston & R. Zimmermann). Cambridge: Cambridge University Press, 2002. MacQueen, Hector. The Sophistication of Unjustified Enrichment: A Response to Nils Jansen, Edinburgh L. Rev, 2016, № 20, 312–325. MacQueen, Hector. Unjustified Enrichment, Subsidiarity and Contract. – In: Mixed Jurisdictions Compared: Private Law in Louisiana and Scotland. (Ed. by V. Palmer & E. Reid). Edinburgh University Press, 2009. MacQueen, Hector, Sellar, William, Hamilton, David. Unjust enrichment in Scots law. – In: Unjust Enrichment: The Comparative Legal History of the Law of Restitution (Ed. by Schrage, E.L.J). Duncker & Humblot, 1995. MacQueen, Hector. Unjustified Enrichment in Mixed Legal Systems. – Restitution Law Review, 2005, № 13. McInnes, Mitchell. The Canadian Principle of Unjust Enrichment: Comparative Insights into the Law of Restitution. – Alberta Law Review, 1999 № 37. Meier, Sonja. Unjust Factors and Legal Grounds. – In: Unjustified Enrichment: Key Issues in Comparative Perspective. (Ed. by D. Johnston & R. Zimmermann). Cambridge: Cambridge University Press, 2002. Michelon, Claudio. Native Sources and Comparative Resources: Unjustified Enrichment in Brazil after the 2002 Civil Code. – Restitution Law Review, 2014. Nicholas, Barry. Unjust Enrichment and Subsidiarity. – In: Scintillae Iuris, Studi in Memoria di Gino Gorla, Milano.1994, vol. III. Nicholas, Barry. Unjustified Enrichment in the Civil Law and Louisiana Law. – Tul. L. Rev, 1961–1962, № 36. Oakes, Jeffrey L. Article 2298, the Codification of the Principle Forbidding Unjust Enrichment, and the Elimination of Quantum Meruit as a Basis for Recovery in Louisiana. – Louisiana Law Review, 1996, № 56, Available from: https://digitalcommons.law.lsu.edu/lalrev/vol56/iss4/5 Palmer, Vernon Valentine. Two Rival Theories of Mixed Legal Systems. – Electronic Journal of Comparative Law, 2008, № 1, Available from: www.ejcl.org/121/art121–16.pdf Palmer, Vernon Valentine. Mixed Jurisdictions Worldwide : The Third Legal Family. United Kingdom : Cambridge University Press. 2001. Palmer, Vernon. The Louisiana Civilian Experience: Critiques of Codification in a Mixed Jurisdiction. Carolina: Academic Press. Durham. NC.2005. Plessis, Jack Du. Comparative Law and the Study of Mixed Legal Systems. – In: The Oxford Handbook of Comparative law. (Ed. by M. Reimann & R. Zimmermann). N.Y.: Oxford Univ. Press, 2006. Plessis, Jack Du. Towards a rational structure of liability for unjustified enrichment: thoughts from two mixed jurisdictions. – South Africa Law Journal, 2005, № 122. Rahmatian, Andreas. Alchemistic Metaphors in Comparative Law: Mixed Legal Systems, Reception of Laws and Legal Transplants, Journal of Civil Law Study, 2018, № 11, Available at: https://digitalcommons.law.lsu.edu/jcls/vol11/iss2/2. Reid, Dot Thomas. Aquinas and Viscount Stair: The influence of scholastic moral theology on Stair’s account of restitution and recompense. – Journal of Legal History, 2008, № 29. Reid, Kenneth. The Idea of Mixed Legal Systems. – Tulane Law Review, 2003, № 78. Schlechtriem, P., Coen, Ch., Hornung, R. Restitution and Unjust Enrichment in Europe. – European Review of Private Law, Kluwer Law International. Printed in the Netherlands, 2001. Schrage, Eltjo. The Law of Restitution: the History of Dutch Legislation. – In: Unjust Enrichment: The Comparative Legal History of the Law of Restitution (Ed. by Schrage, E.L.J). Berlin : Duncker & Humblot , 1995. Schrage, Eltjo, Nicholas, Barry. Unjust enrichment and the law of restitution. – In: Unjust Enrichment: The Comparative Legal History of the Law of Restitution (Ed. by Schrage, E.L.J). Berlin : Duncker & Humblot, 1995. Sellar, William. Unjust Enrichment. – In: The Laws of Scotland: Stair Memorial Encyclopaedia, 1996, Vol. 15. Sirena, Pietro. The DCFR – Restitution, Unjust Enrichment and Related Issues. – European Review of Contract Law, 2008, № 4. Sonnekus, J. C. Unjustified Enrichment in South African Law. South Africa: LexisNexis. 2008. Tate, Albert. The Louisiana action for unjustified enrichment. Tulane LR, 1976, № 50. Van Zyl, Deon Hurter. The general enrichment action is alive and well. – Acta Juridica, 1992. Visser, Daniel. Cultural Forces in the Making of Mixed Legal Systems. – Tulane Law Review, 2003. Visser, Daniel. Rethinking unjustified enrichment: A perspective of the competition between contractual and enrichment remedies. – Acta Juridica, 1992. Visser, Daniel. Searches for Silver Bullets: Enrichment in Three-Party Situations. – In: Unjustified Enrichment: Key Issues in Comparative Perspective. (Ed. by D. Johnston & R. Zimmermann). Cambridge: Cambridge University Press, 2002. Whitty, Nail. Rationality, nationality and the taxonomy of unjustified enrichment. – In: Unjustified Enrichment: Key Issues in Comparative Perspective. (Ed. by D. Johnston & R. Zimmermann). Cambridge: Cambridge University Press, 2002. Whitty, Nail, Visser, Daniel. Unjustified Enrichment. – In: Mixed Legal Systems in Comparative Perspective: Property and Obligations in Scotland and South Africa.( Ed. by R Zimmermann, D Visser and K Reid), 2004. Wilburg, W. Die Lehre von der ungerechtfertigten Bereicherung nach österreichischem und deutschen Recht. Graz,1934. Wolffe, James. Enrichment by improvements in Scots law. – In: Unjustified Enrichment: Key Issues in Comparative Perspective. (Ed. by D. Johnston & R. Zimmermann). Cambridge. Zimmermann, Reinhard, Plessis, Jack Du. Basic Features of the German Law of Unjustified Enrichment. – Restitution Law Review, 1994, 14 et sqq. Zimmermann, Reinhard. The law of obligations. The roman foundation of the civilian Tradition. Cape Town: Juta & co. Ltd, 1990. Zimmermann, Reinhard. A road through the enrichment-forest? Experiences with a general enrichment action. – Comparative and International Law Journal of Southern Africa, 1985, № 18. Zimmermann, Reinhard. Unjustified Enrichment: The Modern Civilian Approach. Oxford Journal for legal studies, 1995, № 15.
общ фактически състав на неоснователното обогатяване
Прехвърлянето на вземания и клаузите за непрехвърлимост на блага в римското частно право
Настоящата статия критично обсъжда прехвърлимостта на вземания в римското частно право, за да установи дали то познава уговорката за непрехвърлимост на вземанията ("pactum de non cedendo"). Съмнението, че подобна клауза отсъства в римското право, произтича най-вече от началната непрехвърлимост на вземанията и от последващото развитие на редица правни способи, с които се търси отклонение от това положение. "Novatio" и "procuratio in rem suam" са институти на римското частно право, чрез които се постига икономически резултат, сходен с този на прехвърлянето на вземане. Статията също така разглежда и възприемането на "denuntiatio" като правен способ, предназначен да улесни и да защити новия кредитор. Както показва историческото развитие, римляните не уреждат самостоятелна клауза за непрехвърлимост на вземането. Подобен институт не е бил нужен, най-вече поради наличието на законодателни разрешения през 6-ти век сл. Хр., които предоставят значителна правна защита на интересите на длъжника. Независимо от това, римското право познава и прилага. Библиография: Андреев, Михаил. Римско частно право. 5. прераб. и доп. изд., София: Наука и изкуство, 1975. Андреев, Михаил. Римско частно право. София: Софи-Р, 1992. Базанов, Иван. Курс по римско право. Т. 1. София: Унив. печатница, 1940. Венедиков, Петко. Встъпването в правата на удовлетворения кредитор в римското и българското гражданско право. – Год. СУ. Юрид. фак., 33, 1938. Венедиков, Петко. Записки по римско право. София: ИК Петко Венедиков, 1999. Венедиков, Петко. Клаузи за неотчуждаемост. – Юридически архив, 1931–1932, № 5–6. Венедиков, Петко. Ius distrahendi при залог и при фидуция, Год. СУ, Юрид. Фак., Т. 30, 1934–1935, 1935. Димитрова, Емилия. Факторинг. София: Сиела, 2008. Дюнан, Жан-Филип, Паскал, Пишона. Римско право. Речник на основните термини. 2. прераб. и доп. изд. София: Сиела, 2010. Жирар, Пол Фредерик. История и система на римското право. Ч. 2. Облигационно право. София: Изд. на Соф. Унив., 1915. Покровский, Иосиф. История римского права. Москва: Статут, 2014. Калайджиев, Ангел. Облигационно право. Обща част. 7. прераб. и доп. изд., София: Сиби, 2016. Конов, Траян. За абстрактните сделки и каузата на договорите. – Конов, Траян. Подбрани съчинения. София: Сиела, 2010. Матеева, Екатерина. Развитие на концепцията за „res extra commercium“ в римското и каноническото право. – В: Theo Noster. Сборник в памет на гл. ас. Теодор Пиперков. София: Унив. изд. Св. Климент Охридски, 2014. Новицкий, Иван, Перетерский, Иван. Римское частное право. Москва: Кнорус, 2014. Санфилиппо, Чезаре. Курс римского частного права. Пер. с итал. Москва: Изд. БЕК, 2002. Стругков, Вадим. О закладѣ долговых требованiй. 2. изд., Санкт-Петербург: Типо-Литогр. Р. Голике, 1891. Black’s Law Dictionary. 8. Ed., Thomson West, 2004. Buckland, William. W. A Text-Book on Roman Law. From Augustus to Justinian. Cambridge University Press, 1921. Dorn, Friedrich. § 137 Rechtsgeschäftliches Verfügungsverbot. – Historisch-kritischer Kommentar zum BGB, Band I, Allgemeiner Teil §§ 1–240, Mohr Siebeck, Tübingen, 2003. Emunds, Christian, Harke, Johann. Das ius offerendi et succedendi de nachrangigen Pfandgläubigers. – In: Facetten des römischen Pfandrechts. Studien zur Geschichte und Dogmatik des Privatrechts. Berlin/Heidelberg: Springer, 2015. Gesterding, Friedrich. Ausführliche Darstellung der Lehre vom Eigenthum und ähnlichen Rechten, die ihm nahe kommen. Greifswald, 1817. Glück, Christian. Ausführliche Erläuterung der Pandecten nach Hellfeld. Ein Commentar. 16-en Theils, Erste Abtheilung, Erlangen, 1814. Goebel, Richard. Reconstructing the Roman Law of Real Security. – Tulane Law Review, 1961, vol. 36. Goeschen, Johan. Vorlesungen über das gemeine Civilrecht. Sachenrecht. Band 3. Theil 2, 1843. Honsell, Heinrich. Römisches Recht. Heidelberg: Springer, 2015. Hoop, Gerolt. Kodifikationsgeschichtliche Zusammenhänge des Abtretungsverbots. Berlin: Duncker&Humblot, 1992. Huang, Jiahui. Subject Matter of the Roman Law of Sale. – China Law Review, vol. 6, 1933. Kaser, Max. Rechtsgeschäftliche Verfügungsbeschränkungen im römischen Recht. – Römische Rechtsquellen und angewandte Juristenmethode. Wien/Graz: Hermann Böhlaus, 1986. Kaser, Max. Roman Private Law. 4th ed., A translation by Rolf Dannenbring. Pretoria: University of South Africa, 1984. Kämper, Lukas. Forderungsbegriff und Zession. Tübingen: Mohr Siebeck, 2019. Lauk. Welches sind die Wirkungen der gesetzlichen, testamentarischen und vertragsmäßigen Veräußerungsverbote nach dem römischen Rechte? – Zeitschrift für Civilrecht und Prozeß, Band 5, 1832. Leage, Richard. Roman Private Law. London: McMillan & Co Ltd, 1909. Lieberwirth, Rolf. Latein im Recht. Berlin: Staatsverlag der Deutschen Demokratischen Republik, 1988. Lodigkeit, Klaus. Die Entwicklung des Abtretungsverbotes von Forderungen bis zum § 354a HGB. Münster: LIT Verlag, 2004. Lokin, Johannes, Brandsma, Frits, Jansen, Cоrjo. Roman-Frisian Law of the 17th and 18th century. Berlin: Duncker & Humblot, 2003. Macqueron, Jean. Histoire des Obligations. Le Droit Romain, Aix-en-Provence, 1971. Marasinghe, M. L. An Historical Introduction to the Doctrine of Subrogation: The Early History of the Doctrine I. – In: Valparaiso University Law Review, Fall 1975, vol. 10, № 1. Mitteis, Ludwig. Römisches Privatrecht. Bis auf die Zeit des Diokletians. Ester Band, Leipzig: Verlag von Duncker & Humblot, 1908. Mühlenbruch, Christian F. Die Lehre von der Cession der Forderungsrechte nach den Grundlagen des Römischen Rechtes. Zweite Auflage, Greifswald, 1826. Nefzger, Alexander. Vertragliche Abtretungsverbote. Berlin: Duncker & Humblot, 2013. Philipson, Dоnald. Development of the Roman Law of Debt Security. – Stanford Law Review, 1968, vol. 20, № 6. Puchta, Georg. Veräußerungen gegen Vertrag: Bemerkungen zu L. 7. §. 2. Dig. de distr. pign. – Zeitschrift für geschichtliche Rechtswissenschaft, Band 12, 1845. Ranieri, Filippo. Europäisches Obligationenrecht. Wien, New York: Springer, 2009. Seuffert, Lothar. Ueber die Wirkung eines vertragsmäßigen Cessionsverbotes. – Archiv für die civilistische Praxis, 51. Bd., Heft 1, 1868. Schanbacher, Dieter. Verpfändungspraxis und Pfandrecht. – Usus Antiquus Juris Romani. Antikes Recht in lebenspraktischer Anwendung. Berlin; Heidelberg: Springer, 2005. Sohm, Rudolf. The Institutes, A Textbook on the History and System of Roman Private Law, 3rd ed., Oxford: Clarendon Press, 1907. Stegemann. Das pactum de non cedendo. – Archiv für die civilistische Praxis, 67. Band, Heft 2, 1884. Taubenschlag, Raphael. The Legislation of Justinian in the Light of the Papyri, Byzantion, vol. 15, 1940–1941. van der Sande, Johan. A Treatise upon Restraints upon the Alienation of Things. Capetown; Johannesburg, 1892. von Gmelin, Christian. „Über das pactum de non alienando”. – Sammlung auserlesener, theils ursprünglich deutschen, theils aus dem lateinischen übersetzter Dissertationen aus dem Gebiete des gemeinen Civilrechtes und Civilprocesses, Herausgegeben von Marquard Adolph Barth in der Von Jenisch– und Stage’schen Buchhandlung. Vierter Band, Augsburg, 1839. von Koppenfels-Spies, Katharina. Die cessio legis. Tübingen: Mohr Siebeck, 2006. Zimmermann, Reinhard. The Law of Obligations. Roman Foundations of the Civilian Tradition. Cape Town, Wetton, Johannesburg: Juta & Co Ltd, 1990.
За състава на заложеното търговско предприятие
Анализът изследва значението на състава на търговското предприятие, което е обект на особен залог. Анализират се релевантните моменти, към които следва да се определи съдържанието на заложеното предприятие – при вписване на залога и впоследствие – при вписване на започването на изпълнение спрямо търговското предприятие като съвкупност или върху отделни негови елементи. Изследвано е в детайли съдържанието на заложеното търговско предприятие – основните видове активи, по отношение на които има спорове в доктрината дали принадлежат към него, както и в частност относно предприятието на едноличния търговец, което се отличава с редица особености. Задълженията на предприятието и фактическите отношения също попадат в обхвата на анализа и тяхната релевантност е обсъдена в светлината на бъдещо изпълнение върху предприятието. Библиография: Андреев, Михаил. Римско частно право. 7. изд. София: Софи-Р, 1993. 480 с. Василев, Ивайло. Вписване на договори за особен залог върху търговско предприятие. Собственост и право, 2018, No 7, 55–66. Василев, Любен. Юридически изследвания върху търговското предприятие. 2. прераб. и доп. изд. София: ТедИна, 1995. 216 с. (Нова ред. Ч. Големинов). Герджиков, Огнян, Калайджиев, Ангел, Касабова, Камелия, Бузева, Таня, Кацарски, Александър. Коментар на Търговския закон. Кн. първа. Чл. 1–112. София: Софи-Р, 2007. 580 с. Герджиков, Огнян. По въпроса за имуществото и капитала на търговските дружества. Търговско право, 2010, No 2, 7–22. Диков, Любен. Търговско право. София: Печатница Балкан, 1925. XVI, 1032 с. Иванов, Димитър. Особеният залог в българското право. София: Сиела, 2017. 336 с. Калайджиев, Ангел. Облигационно право. Обща част. 7. прераб. и доп. изд. София: Сиби, 2016. 840 с. Калайджиев, Ангел. При какви условия ипотечното право, учредено върху терен, ще има сила за сградите, построени върху терена. Търговско право, 2015, No 2, 33–38. Калайджиев, Ангел. Търговско право. Обща част. 3. прераб. и доп. изд. София: Труд и право, 2015. 376 с. Кацаров, Константин. Критически бележки върху правната същност на понятието „търговско предприятие“. София: Печатница на Армейския военно-издателски фонд, 1933. Кацаров, Константин. Систематичен курс по българско търговско право. 4. фототип. изд. София: Държавна печатница Георги Димитров, 1990. 1064 с. Ланджев, Борис. Правото на членство в акционерното дружество. София: Труд и право, 2000. 224 с. Ланджев, Борис. Търговското предприятие. София: Сиела, 2003. 364 с. Марков, Методи. В: Ненова, Лиляна. Семейно право. Кн. първа. София: Софи-Р, 2009. (Нова редакция М. Марков). 664 с. Матеева, Екатерина. Семейно право на Република България. София: ВСУ Черноризец Храбър, 2010. 544 с. Найденов, Борислав. Особени залози. Коментар и текст на Закона за особените залози и подзаконовите нормативни актове към него. 3. доп. и прераб. изд. София: Фенея, 2000. 232 с. Русчев, Иван. Върху наследяването на налични акции и на членствено правоотношение [онлайн]. Достъпна на http://gramada.org/ Ставру, Стоян. Въпроси на българското вещно право. София: Фенея, 2010. Станева, Анна. В: Цанкова, Цанка и др. Коментар на новия Семеен кодекс. София: Труд и право, 2009. 688 с. Станева, Анна. Търговска несъстоятелност и съпружеска имуществена общност. Търговско право, 1995, No 4, Стефанов, Георги. Търговско право. Обща част. 3. доп., актуализирано изд. Велико Търново: Абагар, 2016. 416 с. Wright, Floyd. Tort Responsibility for Destruction of Goodwill. The Cornell Law Review, 1929, Volume 14, Issue 3.