Annual of Sofia University “St. Kliment Ohridski”. Faculty of Philosophy. Cultural Studies
Университетско издателство "Св. Климент Охридски""
ХАШТАГ ТЪЖНИ МОМИЧЕТА: ЕСТЕТИЗАЦИЯТА НА БОЛКАТА В ОНЛАЙН ПЛАТФОРМАТА TUMBLR
Настоящата статия изследва културата на „тъжните момичета“ като специфична форма на дигитална субективност, в която афектът, визуалността и женствеността се преплитат в процеса на естетизация на тъгата. Фокусът е върху платформата Tumblr, която функционира като афективен и културен микро свят, където личното страдание се трансформира в стилово организиран визуален език. Чрез дискурсивен анализ на съдържанието се проследява как емоции като меланхолия и уязвимост се превръщат в естетически кодове и социално споделими образи, изграждащи онлайн идентичността на младите жени. Изследването обръща внимание на двойната природа на този феномен – едновременно като пространство на емоционална артикулация и като част от пазарната логика на дигиталната култура, в която чувствата се превръщат в капитал и визуален ресурс.
FRAMING THE STEREOTYPE: CINEMATIC IMAGES OF OLDER PEOPLE IN BULGARIA AND JAPAN
This paper compares how contemporary Bulgarian and Japanese films depict older adults, analysing “Donkey”, “Last Call”, “Plan 75”, and “A Long Walk”. Employing Stereotype Content and Embodiment theories alongside Cultivation Theory, it finds that Bulgarian cinema largely frames older people as isolated victims of economic and social decline, whereas Japanese cinema offers protagonists greater agency, emotional complexity, and resilience. Furthermore, Bulgarian cinema appears more static and primarily focused on hardship, whereas Japanese cinema is more problem-solving-oriented. These contrasting approaches illustrate cinema’s capacity to reinforce or challenge negative ageing stereotypes. The paper calls for more varied on-screen portrayals and suggests audience-reception research to explore impacts on societal attitudes toward ageing.
ТОВА КОРЕЙСКИЯТ ЯМАТО ЛИ Е? ТЕХНОЛОГИЯ И РЕМЕДИАЦИЯ В КОРЕЙСКАТА НАУЧНА ФАНТАСТИКА
Тази статия разглежда взаимодействието между японското културно влияние и корейската национална идентичност в южнокорейската фантастика от 70-те години на ХХ век – период, белязан от глобалния възход на японската популярна култура, както и от нейната забрана в Република Корея. Фокусирайки се върху анимационния филми „Тримата космически мускетари“ (1979), текстът проследява употребата на японски наративни и визуални тропи, използвайки синтез от теориите за бази данни, мимикрия, фантазни пейзажи и ремедиация, както и методите на семиотиката на анимацията. Дизайнът на космическия кораб във филма, визуално наподобяващ както едноименния кораб от японската поредица „Космическият военен кораб „Ямато“, така и историческия кораб „Ямато“ от Втората световна война, повдига въпроси за технологичния национализъм и корейската национална памет. Използвайки семиотиката на анимацията, текстът анализира как и дали символната функция на кораба се променя в корейския контекст. Анализирайки визуалния език на произведението и ситуирайки го в социокултурния контекст на диктаторския режим на Пак Чонхи, изследването разкрива как корейските създатели на културно съдържание са използвали и адаптирали японски произведения, понякога са ги оспорвали, създавайки амбивалентна хибридна визуална идентичност.
ВАСИЛ ЛЕВСКИ КАТО СВЕТЕЦ В БЪЛГАРСКОТО КИНО: ИЗМЕРЕНИЯ НА РАЗКАЗА ОТВЪД ИСТОРИЧЕСКАТА ДОСТОВЕРНОСТ
Предложената статия се занимава с актуална проблематика, свързана с разказа „Левски“ в българското кино. Отчетлив сюжет в публичнодостъпните документални, документално-художествени и приключенски филмови наративи, посветени на Апостола, е представянето му като фигура от най-висок ранг не само на терена, на който се води подготовката на националната революция, а и отвъд измеренията на човешкото. Образът на дякона от Карлово в редица продукции често се изгражда чрез агиографски похвати, приписват му се качества, които го сродяват с Богочовека Исус в християнската традиция, вменява му се ролята на Спасителя, който ще разреши тежкото положение на поставените под контрола на Османската империя народи. Статията разглежда най-представителните в това отношение филмови продукции, за да се опита да покаже, че измеренията на разказа за Левски като светец започват и завършват отвъд историческата достоверност. За целта анализът коментира ленти като „Дякон Левски“, „Левски – евангелие, път, безсмъртие“, телевизионната театрална пиеса „Тайната вечеря на дякона Левски“, „За Левски и вярата“, сериала „Демонът на империята“ и др.
ПОКОРСТВОТО КАТО СТРАТЕГИЯ: ЖЕНСКИЯТ РЕЛИГИОЗЕН ОПИТ В РОМСКИТЕ ПЕТДЕСЯТНИ ОБЩНОСТИ В БЪЛГАРИЯ
Настоящата статия изследва женския религиозен опит в рамките на ромските петдесятни общности в България, с акцент върху идеята за покорството като потенциална стратегия за овластяване. На основата на теренни изследвания, интервюта и наблюдения се разглежда как ромските жени интерпретират, адаптират и прилагат религиозните норми в контекст на патриархални структури и религиозен консерватизъм. Статията показва, че вярата не просто ограничава, а също така предоставя морални и духовни ресурси, чрез които жените могат да изградят лична и социална автономия. Вместо директна съпротива, жените използват религиозната доктрина и харизматичните практики, за да договарят нови позиции на авторитет и влияние в семейството и общността.
RECONSTRUCTION OF THE LIVES OF KOREANS IN BULGARIA: BIOGRAPHICAL NARRATIVES OF MIGRATION AND SETTLEMENT
This study aims to explore the socio-cultural adaptation process and strategies, including the motives for migration and settlement patterns of Korean immigrants in Bulgaria, through a life history approach and narrative inquiry. Data were collected through fieldwork and participant observation, beginning in 2020, focusing on community members who arrived during the early stages of the formation of the Korean community in Bulgaria between 1990 and the early 2000s. This study is based on in-depth interviews with 20 Korean adults who had lived in Bulgaria for decades, from various walks of life, who could present different motives for migrating to Bulgaria and the settlement processes characteristic of Korean immigrants in the country. The collected data were analysed by dividing them into thematic categories and by comparing them based on the life stories. The analysis results allowed for the classification of the migration motives and settlement patterns of Koreans in Bulgaria into four major narratives: (i) migration and settlement driven by a strong desire for higher education; (ii) migration and settlement using social networks through family and relatives, forming transnational families; (iii) migration and settlement through religious activities; and (iv) migration and settlement driven by a strong desire for economic success and a higher social position. This study provides insights into the first-generation Korean diaspora in Bulgaria and their migration narratives and contributes to the understanding of the core frameworks and migration patterns that form the Korean community in the country. It broadens the horizon for follow-up research on the next generation of Korean immigrants in Bulgaria.
ЗЕЛЕНИЯТ КАМПУС ПРЕЗ ПЕРСПЕКТИВАТА НА СТУДЕНТСКИ ИНИЦИАТИВИ ЗА ПОВТОРНО УСВОЯВАНЕ НА ЗЕЛЕНИ ПЛОЩИ В СОФИЙСКИЯ УНИВЕРСИТЕТ
Изследването разглежда концепцията за зелен кампус през опита на две студентски инициативи за обновяване и поддръжка на зелени паркови площи в кампусите на Софийския университет от 2010 г. насам. Статията се фокусира върху начините, по които студентите присвояват и трансформират университетските външни пространства. Чрез етнографски подход – теренни наблюдения и неформални разговори със студенти, участвали в инициативите – изследването проследява как студентските колективи конструират представи за „зелен кампус“ и как тези представи се вписват в по-широки културни и политически дискурси за устойчивото развитие, връзката между университета и обществото и правото на град. Основните въпроси, разгледани в статията, са: какви са желанията на студентите за парковата среда около университетските сгради, какви са начините за намеса от тяхна страна и как могат да бъдат разбрани действията им през призмата на по-обхватни проблеми като устойчивост и право на град. Двете избрани студентски инициативи са доброволческа акция за възстановяване на парка зад Философския и Стопанския факултет и работата на студентски клуб С.К.О.Р.Е.Ц. за подобряване на условията за биоразнообразието в зелените площи на Биологическия факултет.
ИНДУСТРИАЛНОТО НАСЛЕДСТВО В КУЛТУРНИТЕ ПОЛИТИКИ НА ГРАДОВЕТЕ СОФИЯ И КЕМНИЦ: СРАВНИТЕЛЕН АНАЛИЗ В КОНТЕКСТА НА КАНДИДАТУРИТЕ ИМ ЗА ЕВРОПЕЙСКА СТОЛИЦА НА КУЛТУРАТА
Европейските културни политики поставят акцент както върху локалните културни разнообразия, така и върху общото европейско измерение, което обхваща споделени аспекти на културата, наследството и историята. Индустриалният период, общ за множество европейски държави, се разглежда като обединяващ исторически период на континента, а индустриалното наследство – като неизменна част от неговото общо минало. Настоящата статия има за цел да разгледа ролята на индустриалното наследство в културните политики, свързани с избора на Европейска столица на културата. Фокусът е върху град София и германския град Кемниц, който носи титлата през 2025 г. Чрез сравнителен анализ се разглеждат сходствата и разликите в подходите на двата града към опазването и интегрирането на индустриалното наследство в съвременния културен контекст, както и неговото използване като инструмент за постигане на стратегически цели. Повдига се въпросът за устойчивостта на проектите след приключването на инициативата и за възможностите за дългосрочно интегриране на индустриалното наследство в културните политики на градовете.
МЕДИЙНИ РЕПРЕЗЕНТАЦИИ НА ОСТАРЯВАНЕТО В БЪЛГАРСКИ КОНТЕКСТ: СТРУКТУРЕН АНАЛИЗ НА СЪДЪРЖАНИЕТО НА В-К „ТРЕТА ВЪЗРАСТ“ В НАЧАЛОТО НА ХХI ВЕК
Тенденцията на увеличаваща се средна възраст на населението, която препраща към нуждата от полагането на качествени грижи за най-възрастните хора, продължава да се разглежда като един от най-значимите социални и икономически проблеми на съвремието ни, пораждащи допълнителни ефекти във всички обществени сфери, превръщайки го и в специфичен културологичен феномен. Настоящата статия предлага опит за идентифициране на някои образи на остаряването в съвременния български медиен пейзаж чрез поглед към специализирания печат, насочен към по-възрастната аудитория. Основно негово допускане е, че потреблението на различни културни продукти едновременно налага обществено валидни образи на стареенето и черпи вдъхновение от съвременните практики на поколенията по-възрастни хора. С цел емпирично очертаване на образите на стареенето и тяхната динамика е извършен структурен анализ на съдържанието на най-тиражирания български седмичник – вестник „Трета възраст“ – в няколко отделни години (1992, 2003, 2013 и 2023 г.), представящи първите три десетилетия от XXI в. с техните разнопосочни обществени процеси и настроения въз основа на количествени данни.
ХЕТЕРОТОПИИ НА ЛИПСАТА: УВОД В ЧАСТНОТО КОЛЕКЦИОНИРАНЕ ПО ВРЕМЕТО НА СОЦИАЛИЗМА. СЛУЧАЯТ БОТЬО БАРАКОВ (1914–1997)
Студията полага основите на един възможен прочит на социалистическите всекидне-вия – на желанията, липсите, провалите и странностите, които ги структурират – през маргиналната тема за частните колекционерски практики и биографиите на техните субекти (колекционерите) от периода. За целта студията разгръща критически констелация от понятия и дефиниции – хетеротопия на липсата; желание за притежание, т.е. колекциониране; почти като фигура на невъзможно желание за притежание; фантазмена лустрация като радикализация на психоаналитичната тема за преработката (Durcharbeitung) на травмата от социализма и прочее. През тях текстът опитва да обогати концептуалния терен на културната история на (пост)социализма. Също така опитва да изработи нови ракурси не само към колекционерската практика, но и към структуриращите социалистическата идеология (ранна и късна) фантазми, желания и липси – на притежание, на Едно, на свобода, на експресия и т.н. По-нататък текстът запознава отблизо и със забравената фигура на мецената, колек- ционер и „особняк“ Ботьо Бараков и неговия утопичен проект за абсолютна колекция „Корабът на изкуствата“. Стъпвайки върху архивни материали, публицистични източници и интервюта, студията прилага изработения концептуален апарат и открива сложната мрежа от практики, лица и ситуации, довели до почти реализацията (провала) на „Кораба“ като фантазъм за Едното, симптоматично обявен през септември 1944 г. Съчетавайки теоретичната работа по изработване на оперативни концепти с осветляването на забравени архивни куриози, студията опитва да стигне до един по-любопитен начин за четене на социализма. Начин отвъд автопозициониращите дискурси на омразата, носталгията и иронията, мислени като принципни модуси на свързване със социалистическата травма.
ЩО Е КОНСЕРВАТИЗЪМ? ПЪРВИТЕ ТРИ ОТГОВОРА
Настоящият текст тръгва от признаването на факта, че за търсещите единство или поне сближаване на многобройните дефиниции на консерватизма днешното състояние на научния дебат е обезнадеждаващо. Възнамеряваме да допринесем към обяснението на този факт, като проследим трите първи по време опита за цялостно представяне на консерватизма. Фокусираме се върху трима автори и три техни текста, писани в различен исторически и национален контекст – Хю Сесил (Conservatism, 1912), Карл Манхайм (Konservatismus, 1925) и Ръсел Кърк (The Conservative Mind: From Burke to Eliot, 1953). Сравнителният анализ показва, че развитието на изследванията върху консерватизма следват дълбоко неконсервативна логика, която не позволява възникване на стабилна традиция, общоприети авторитети и видима приемственост между тях.
(НЕ)СПОДЕЛЕНОТО НАСЛЕДСТВО НА АМЕРИКАНСКИЯ ФИЛОСОФ ЧАРЛС ПЪРС
Основната цел на статията е чрез вглеждането в двама от „възможните“ ученици на Чарлс Пърс – Джосая Ройс и Уилям Джеймс – да очертаем отправните точки, регулативните принципи или ценности, които стоят в основата на неговата философска система. Проблематичното и „разпиляно“ писмено наследство на Пърс, липсата на собствена школа предопределят трудната и проточила се във времето интерпретация на неговата теория на познанието. Затова с помощта на необичаен, ретроспективен подход – от позициите на двама негови съвременници и чести събеседници – ще погледнем назад, за да различим най-важните залози в интелектуалните усилия на самия Пърс. Социалната, поколенческата, интелектуалната близост между тримата ще помогне да очертаем (не)споделените мисловни хоризонти, от които тръгват и последващите разнопосочни тълкувания на тяхното наследство.
ИНСТИТУЦИОНАЛНО ОБОСОБЯВАНЕ И КОНСОЛИДИРАНЕ НА ИСТОРИКО-ФИЛОЛОГИЧЕСКАТА КУЛТУРОЛОГИЯ (1737–1810)
Преходът от Просвещението към неохуманизма е период от централно значение за конституирането на историко-филологическата културология като форма на модерно научно познание. През този преход тя претърпява поредица от съществени трансформации. Една от тези значителни и богати на положителни последици промени е радикалната промяна на институционалния статут – дотогава той е бил подчинен и маргинален. Кулминационният момент на тази промяна е институционалната еманципация и академичната консолидация на европейската хуманитаристика. Чрез основаването на модерната Alma Mater Berolinensis в началото на деветнадесетото столетие тя става самостоятелна научна група с равнопоставен факултет. Автономизирането и сплотяването са подготвени от две самостоятелни фази. Това са: 1) университетското етаблиране на хуманитаристиката под формата на филологически и исторически семинари (1737–1777); и 2) институционалната еманципация на Studiosus philologiae като самостоятелна университетска специалност (1777–1810).
КОНФЕРЕНЦИЯ „ПОП-КУЛТУРА, ПОП-ПОЛИТИКА. ДИГИТАЛНИЯТ ОБРАТ“ В ПАМЕТ НА ИВАЙЛО ДИЧЕВ
СРЕЩА НА ИЗСЛЕДОВАТЕЛИТЕ НА КУЛТУРНОТО НАСЛЕДСТВО (27– 28 МАЙ 2024 Г.)
СПОРОВЕТЕ ОКОЛО ГОЛЕМИЯ НАЦИОНАЛЕН РАЗКАЗ
МИТОВЕ ЗА ИЗНАСИЛВАНЕТО И СЕКСУАЛНАТА ЗЛОУПОТРЕБА С ДЕЦА В БЪЛГАРИЯ: РЕЗУЛТАТИ ОТ ИЗСЛЕДВАНЕ СРЕД СТУДЕНТИ В ПЕТ УНИВЕРСИТЕТА
С понятието „митове за изнасилването“ в социалната психология и социологията се обозначават културно обусловените стереотипи за вината на жертвите, свързани с широко споделяни предразсъдъци относно полово-специфичните разлики в поведението на мъжете и жените в дадено общество. По аналог с „митовете за изнасилването“, изследването предлага скала с „митове за сексуалната злоупотреба с деца“, като преди това въвежда ясно разграничими дефиниции за „сексуално насилие“, „сексуален тормоз“ и „сексуална злоупотреба с деца“ – каквито липсват в актуалното българско законодателство към мо мента на теренната работа. Настоящата статия представя резултати от изследване, проведено през 2018 г. сред студентите от пет специалности в пет български университета. Данните от самодокладването показват, че еднократно жертва на сексуален тормоз или насилие са били 10,4% от студентите, а други 3,1% са били жертви повече от веднъж. Приблизително 7,4% от студентите се определят като жертва на сексуална злоупотреба от възрастен към дете, а 1,4% – като жертва с извършител по-голямо дете към по-малко. Жените са жертва в 96,7% от случаите на сексуален тормоз и сексуално насилие, а мъжете са насилници в 98,4% от тези случаи. Хомосексуално насилие се наблюдава в 3,3% от случаите. Около 4,2% от всички студенти са претърпели сексуален тормоз или насилие под 14 г. възраст, докато 7,7% са претърпели сексуален тормоз или насилие преди да навършат пълнолетие. За разлика от сексуалния тормоз, и сексуалното насилие, при жертвите на сексуална злоупотреба с деца не се наблюдава статистически значима разлика. Жертва са били 5,3% от момчетата и 8,8% от момичетата. Изследването разработва собствена система от косвени индикатори за оценка на сексуалното насилие, преживяно до 18 г. възраст. В този случай се наблюдава силно изразено нормализирано насилие, основано на пола, при което огромен дял от момичетата са жертви на нежелано шляпване или опипване по задника, опипване на гърдите или на вербална сексуална агресия. Приблизително 5% от жените са били жертва на секс с проникване, когато са се намирали в безпомощно състояние. Нормализирането на насилието много добре се очертава през призмата на митовете за изнасилването и митовете за сексуалната злоупотреба с деца. Оказва се, че не просто жените, но и самите жертви са склонни да виктимизират жените жертви на изнасилване, като показват относително високи нива на съгласие с твърдението „Ако жената не се съпротивлява – не може да се счита за изнасилване“.
В текста се разглежда връзката между носталгия и фотография. Носталгията има древни корени, но не много дълга история, която започва като медицински проблем през XVII век, за да се трансформира през следващите векове в културологично и философско понятие с отражение в медии, изкуство и масова култура. Оказва се, че точно фотографията – като магия, следа и знак на отминал миг – се явява траен производител на носталгия. Фотографията борави с парадигмите на реалното, но в борбата за рефлексия заснетото преди е не само отсъстващо минало, но и обещание за възможно бъдеще. Носталгиращият фотографски образ възстановява липсата, отсъствието на миналото, но се явява преродена актуалност и обещание за бъдеще.
HOW THE GENDERLESS BECOMES GENDERED? GENDER STEREOTYPES IN THE POPULAR CHILDREN’S TV SHOW “PEPPA PIG”
The current article seeks to answer the question to what extent the characters from the popular children’s TV show “Peppa Pig” are constructed using gender stereotypes. By examining definitions of gender and its inherent social characteristics, the paper sets out to analyze the extent to which this particular children’s series reinforces gender biases and the heteronormative order, and the extent to which it diversifies representation of the nuclear family and the roles within it.
Авторски права (c) 2026 Annual of Sofia University “St. Kliment Ohridski”. Faculty of Philosophy. Cultural Studies
КОЛКО ТЕЖИ ИЗКУСТВОТО? ИГРА И СЕРИОЗНОСТ ОТ КАНТ ДО ВАТИМО
Ако представата за изкуството като игра носи в зародиша си идеята за неговата автономност и несводимост до контрола на рационалните понятия, обрисувана от Кант, то нейните по-късни интерпретации са белязани от сянката на неизбежните сравнения с неотменния ѝ антипод – сериозността. Дълбоко заложен в нея се оказва рискът от свеждане на изкуството до лекотата на насладата и развлечението, далеч от сериозните измерения на живота, или до чисто субективното изразяване, за сметка на истината и познанието. Автори като Шилер и Гадамер ще се заемат да реабилитират неговата тежест, предефинирайки тъкмо понятието за „игра“ в ключова характеристика на човешката природа или хуманитарното познание съответно. Лиотар ще настоява за особения статут на изкуството-като-игра, способна да пренаписва правилата на останалите области на живота. Докато според критици на концепцията, като Ватимо, самата дума „игра“ е в основата на лишаването на изкуството от онтологическа и екзистенциална тежест.
Статията си поставя за цел да деконструира понятието за автентичност, като открои вътрешната му противоречивост, и да се опита да оцени влиянието му върху съвременното религиозно поле. Изследването стъпва върху приноса на Чарлс Тейлър и Жил Липовецки към критическото осмисляне на идеала за автентичност и го допълва с втори теоретичен план, базиран върху контекстуален анализ на някои популярни употреби на понятието. Като следваща стъпка текстът предлага оптика за осмисляне на очертания проблем, най-напред в традиционните религиозни представи, а след това, чрез анализ на два казуса, проследява трансформациите му в съвременността. Идентифицирани са напреженията между традиция и иновация, колективизъм и индивидуализъм, които възникват от фундаменталното разминаване между различните критерии за автентичност, и техните следствия за отношението между човека и трансцендентното.
ФЕНОМЕНОЛОГИЧНАТА АНТРОПОЛОГИЯ. ПРОБЛЕМИ И КОНТЕКСТИ
Настоящият текст изследва комплексната и парадоксална връзка между феноменологията и антропологията, която Хусерл ни завещава. Остават ли двете просто две антиномични понятия в Хусерловата феноменология, или късното му наследство крие в латентна форма една оригинална програма на феноменологична антропология от трансцендентален порядък? Това са основните въпроси в центъра на настоящия текст. В първата част на изследването ще бъде разгърната една историческа реконструкция на зараждането на феноменологичната антропология на базата на Хусерловата феноменология . Втората част предлага един алтернативен поглед към дискусията между Хайдегер към Хусерл в контекста на съвместната им работа по статията „Феноменология“ за Encyclopaedia Britannica през 1927 г. В този контекст ще бъде засегната и сърцевината на редица въпроси около феноменологичната антропология, която поставя на преден план модуса на човешкото битие и възможните проблеми пред една антропология, която не би могла да се удържи в класическото понятие за феноменологията като строга наука.
В ПРЕСЕЧНАТА ТОЧКА НА КУЛТУРАТА С ПОЛИТИКАТА: ПОГЛЕД КЪМ МЕКАТА ВЛАСТ
Текстът обговаря ролята на меката сила в международните отношения, като прави опит да анализира как работи понятието спрямо други големи сфери: международни конфликти, културна дипломация, ролята на културното сътрудничество, дихотомната двойка мека-твърда сила и т.н. Предоставя и поглед върху Soft Power 30 и други индекси за измерване на влиянието.
TOOLS FOR SUSTAINABLE MANAGEMENT OF WORLD CULTURAL HERITAGE: THE ROLE OF HERITAGE IMPACT ASSESSMENT
Cultural heritage is a factor in fostering social and economic development and ensuring a sustainable urban environment, supporting the Sustainable Development Goals of the 2030 Agenda. Its sustainable management leads to preservation of the community’s identity and memory as well as the historic urban environment, which leads to reciprocal benefits for heritage and society. The article examines the possibilities for sustaining the Outstanding Universal Value of the World Heritage properties though the implementation of several key management tools as Management Plans and Management Systems, focusing mainly on Cultural Heritage Impact Assessment (HIA). It provides a comprehensive overview of the legislative provision and implementation of these tools at the national level. The research methodology involves a mixed-methods approach, combining a review of the legal framework, secondary data analysis and qualitative data from case studies in Bulgaria. This methodology allows for a comprehensive analysis of the effectiveness and limitations of current heritage assessment tools in Bulgaria. The paper concludes that HIA is a vital component of sustainable cultural heritage management. By systematically assessing the potential impacts on heritage values, it provides a proactive approach to preservation of OUV of World Heritage sites. However, its effectiveness is contingent on its integration into State Parties’ policy frameworks and legal systems Future research should focus on overcoming these challenges to ensure the continued relevance of the assessment and its alignment with broader sustainable development goals.
КУЛТУРНА КОМПЕТЕНТНОСТ И КОГНИТИВНИ УКЛОНИ: ФАКТОРИ ЗА ВЪЗДЕЙСТВИЕ ПРИ ФОРМИРАНЕТО НА КУЛТУРНА ОСЪЗНАТОСТ
Културната компетентност е една от осемте признати ключови компетентности, които в Препоръката на Съвета на ЕС от 22 май 2018 г. относно ключовите компетентности за учене през целия живот се определят като съчетание от знания, умения и нагласи, при което нагласите описват предразположението и начина на мислене за действие и реагиране в различни ситуации. Когнитивните уклони представляват систематично отклонение от нормата и рационалността при обработването на информацията, необходима за правене на предположения и вземане на решения. Те изпълняват функциите на бариери и катализатори в процеса на формиране на културната осъзнатост. Културната компетентност включва способността за разбиране, общуване и ефективно взаимодействие с хора от различни култури, уважение към творческото изразяване на идеи и значение, непредубеденост към изявата на културното многообразие и неговото зачитане. Статията разглежда влиянието на когнитивните нагласи върху тези процеси и посочва защо осъзнаването на техния ефект може да подобри културната компетентност и творческото изразяване на индивида, както и неговите умения за предлагане на иновативни решения.